ter, omhuldade med forlarlek dessa nya l/iior och han biel de idealisliska 

 åsigterna i frågan om lilvels, helsans och sjukdomens theori, siu lefiiad ige- 

 nom trogen. Jag sriger iheori, ly Naturfilosofin ulöfvade, såsom kandt 

 ar, pä Ingen del af det medicinska velandet elt så slort inliylande, som 

 pä Fysiologin och den theoretiskti Mecticincn , hvilka snillrike ninn på 

 denna grund bearbetade. Med hîlnseende till den praktiska läkareveten- 

 skapen deremot visade sig Naturlilosofm alltid som svagast och man kan 

 med skäl påstå, att hon endast skenbart inverkade derpa, dels derfftre, att 

 man alltför brådstörtadt och villkorligt använde dess läror till att förklara 

 det faktiska, dels ock af *käl, att de s. k. empiriska vetenskapernas inne- 

 håll ej så Ititl lät förklara sig iirån en aprioristisk-transcendental stånd- 

 punkt. Anhängarene af den Natiufilcsofiska skolan hiefvo derföre i den 

 praktiska delen af Medicinen eklektiker. För Natmvetenskaperna i all- 

 mänhet, men i synnerhet läran om den Organiska Naturen, bar deremot 

 denna skola de rikaste frukter och det är dess skapande kraft som gif- 

 vit åt evolutions-läran och den comparativa Anatomin, om icke upp- 

 hofvet, åtminstone den egentliga betydelsen, och ordnat samt lifvat special- 

 kunskapernas massor. De gamla systemernas Nalurkropparne emellan ut- 

 stakade gränsor hafva försvunnit och öfvergången ifrån den ena gruppen 

 till den andra blifvit tydlig och klår. Föreställningen om en , successivt 

 ifrån ett lägre till ett högre framskridande , utveckling af organismen, 

 blef derföre ock nu laggd till grund för ett palhologiskt system och re- 

 dan Schell ing sjelf ansåg, att sjukdomarnes släglen, betraktade så- 

 som ideella organismer, borde kunna construeras med samma bestämdhet, 

 som genera hos de reella organismerna och fullkomligen correspondera hvaran- 

 dra. Denna lära utfördes sedan vidare af läkare, som tillhörde den s. k. 



2 



