u 



tanden») og den bageste kun antydede ved de tomme Tandhuler; men de tre øvrige sad 

 endnu paa deres Plads. I Tidens Lob maa imidlertid ogsaa den bageste af disse tre 

 Tænder, den, der af Kroyer beskrives som «dobbelt eller dannet af to sammenvoxede 

 Cylindre», og som af Tandhulens Omrids (Tab. l,Fig. l,b) kan skjønnesathave havt Formaf et 

 langstrakt Ottetal, være falden ud og gaaet tabt; thi Kjæbegrenen bærer nu kun to Tænder. 

 Fremdeles mangler nu hele den bageste Ende af Knoglen tilligemed den i Notitsen særligt 

 omtalte Ledudvæxt (processus condyloidms), og i sin nuværende fragmentariske Tilstand er 

 Knoglen kun 15 Tommer (O"", 42) lang, medens Krøyer angiver den fuldstændige Under- 

 kjæbes Længde til 18 Tommer. Endelig er Knoglen, saaledes som den nu foreligger, 

 sønderbrudt i 5 større og mincfre Stykker; men dette er dog ikke nogen Beskadigelse fra 

 en senere Tid; thi Afbildningerne af Underkjæbeu paa de Tavler, Krøyer har efterladt sig, 

 vise, at den allerede dengang var samiuenføiet af benved en halv Snes Stykker, som 

 imidlertid passe saa nøje til hinanden, at det er klart, al Knoglen enten er gaaet i Stykker 

 under Udgravningen, eller kort elter. Tillige ser man af disse Afbildninger, at den, alle- 

 rede den Gang den blev aftegnet, har havt en anden Skade foruden den i Notitsen omtalte 

 Beskadigelse af forreste Rand; hele JMuskeludvæxten [processus coronoideus) har nemlig 

 manglet. Forranden har imidlertid i del iMindsle tildels, været afbrudt, længe førend 

 Knoglen blev udgravet, thi paa et Stykke af Brudfladen har et graat Ler, hvori enkelte 

 Kvartskorn ere indblandede, udfyldt Benets indre svampede Væv og er sintret fast til 

 Brudfladen; om det Samme har været Tilfældet med Muskeludvæxten, lader sig neppe sige 

 med Sikkerhed. 



Hvad der navulig udmærker denne L'nderkjæbe og strax falder i Ojnene ved Be- 

 tragtningen er, at den forreste Tand sidder et langt Stykke foran for de øvrige Tænder, og 

 at Knoglen i hele dette Stykke bojer sig stærkt ud ad og saaledes bliver stedse bredere, 

 saa at den omtalte Tand rykkes ud til Siden helt udenfor Tandrækken, og ikke, som sæd- 

 vanligt, sidder i Flugt med de andre Tænder. Af de nulevende Dovendyr er Unau'en 

 (Clioloepus)'} aabenbart det, som i den Henseende mest uærmer sig til den uddøde Form, 

 og den Lighed mellem disse to Dyrs Underkjæber, som Krøyer fremhæver, er for saa 

 vidt ogsaa tilstede. Men alhgevel lindes der hos Unau'en kun en svag Antydning til hvad 

 der er saa stærkt fremtrædende hos det uddode Dyr. Hos Choloepus bojer Underkjæbeus 

 Contour sig nemlig vel udad, men ikke mere end netop nødvendigt for at give Plads for den 

 forreste hugtandagtige Tand, som her er mere end dobbelt saa stor som enhver af de tre 

 bageste Tænder, og umiddelbart foran denne Tand convergere Kjæbegrenene atter og ende 

 i en lang, oventil svagt rendeformigt udhulet, spidst tilløbende Symphyse. Derhos er den 

 forreste Tand hos Choloepus vel rykket et Stykke bort fra de øvrige Tænder, men Mellem- 



Kreyer kalder, foruDderiigt nok, Slægtea for 'Codopus-, hver Gaog hao nævner den i sin Notits. 



