14 



sig, ligesom hos det her omhandlede Dyr, tværs ud for den bageste Tand, men undertiden 

 ogsaa ubetydeligt længere bagtil, saaledes for Ex. hos Mylodon dancinii og Platyonyx 

 oicenii^), eller i et Par Tilfælde, nemlig hos Megatheriet og hos Megalochms rodens, mellem 

 den fjerde og tredie Tand. Hos de øvrige, saavel nulevende som uddnde. Familier af 

 Gumlernes Orden findes denne Kanal aldrig*), og den afgiver derfor et Særkjende for alle 

 de dovendyragtige Gumlere, som kan blive af Viglighed i Tilfælde, hvor man kun har et 

 Brudstykke af Kjæben for sig. For det Tredie ere Væggene i de virkelige Tandhuler porøse 

 og forsynede med fine Furer og Ridser, som gjøre Overfladen lidt ru og mat, hvorimod 

 den falske Tandhules Vægge dannes af en tæt, fast og glat Benmasse, som i sit Udseende 

 kun er lidt eller ikke forskjellig fra Kjæbens udvendige Overflad«. Endelig kan endnu 

 anføres, at, hvis der havde siddet en Tand i denne Pseudo-Tandhule, maatte den have dan- 

 net en ganske anden Vinkel med Kjæbens Længdeaxe end disse og have siddet i en 

 unaturlig Stilling til dem. Vil man nu spørge, hvorledes det er muligt, at Krøyer kan 

 have overset alle disse Omstændigheder, af hvilke hver enkelt maatte vist ham, at han var 

 paa Vildspor, saa kan dette dels forklares og undskyldes ved, at han ved denne Lejlighed 

 var kommen ind paa et Omraade af Zoologien, som laa hans sædvanlige Studier meget fjernt; 

 dels maa det ikke lades ude af Betragtning, at de Beskadigelser, som Kjæben har lidt, til 

 en vis Grad gjøre nogle af de virkelige Forhold mindre tydelige. Tillige med Muskeludvæxten er 

 nemlig en Del af Underkjæbekanalens indre Væg gaaet tabt, og Indgangen til Kanalen 

 (foramen mentale posterius) er derved bleven forvandlet til en stor Aabning, som omgives af 

 sønderbrudte Rande og strækker sig tæt hen til Tandhulen for den store, bageste Tand. 

 Saalænge man kun havde Krøyers Angivelse af Tandformelen hos Platygnathus at 

 holde sig til, maatte man trods den Lighed, hans nye Slægt i andre Henseender kunde frem- 



) Det antages ganske almindeligt, at Lunds Slægt Platyonyx falder sammen med Owens Slægt 

 Scelidotherium, og Dr. Lund har i sin sidste Afhandling (Vid. Selsk. Skr. 4 R. 12 D. Kbhvn., 1846, 

 S. G2) selv anerkjendt disse Slægters Identitet; men samtidigt har han gjort opmærksom paa flere 

 ret betydelige Forskjelligheder mellem de to Scelidotherium- Xrlev , til hvilke han der sluttelig ind- 

 skrænker det flere Gange storre Antal, som han tidligere havde antaget, og det synes at fremgaae 

 af hans Ord, at hverken hans tvende Scelidotherium- kvien Forhold til hinanden eller hver enkelts 

 til den af Owen opstillede Slægt kan betragtes som bragt ganske paa det Rene og endelig 

 afgjort Det er ikke her Stedet til at gaa nærmere ind paa Sagen; men med Hensyn til det 

 bedst kjendte af Lunds tvende «Scelidotherier« , den ovenfor nævnte Platyonyx owenii, skal 

 jeg dog bemærke, at det hidtil ikke har været paaagtet, at dette Dyr i et ikke uvigtigt Forhold 

 afviger fra Typen for Scelidothmuni-?<\xgitn; det besidder nemlig ikke, saaledes som Sceli- 

 dotherium leptocephalum, Dog el foramen supracondyloideum. Allerede paa Grund heraf er det i alt 

 Fald tvivlsomt, om det bør stilles i Slægt med den sidstnævnte Form, og i Henhold til Reglen 

 »melius distinguere quam con/undere' foretrækker jeg derfor, foreløbigt at lade det beholde det Navn, 

 som Lund oprindeligt havde tillagt det. 



Hos de øvrige Pattedyr-Ordener udsender Underkjæbekanalen i alt Fald kun yderst sjelden den her 

 omtalte Bikanal. Skjøndt jeg har efterset Repræsentanter for de allerfleste storre Slægter, har jeg 

 kun fundet den hos Koala'en {Phascolarctus). 



