19 



krummede Ende forsynede med en opstaaende og fremspringende Knude. En vel begrænset, 

 meget kjendelig Rende strækker sig fra Rygmarvskanalens bageste Aabning i skraa Retning 

 ned over Tværudvæxtens Rod og angiver her, ligesom paa Rrysthvirvlen , tydelig Løbet af 

 den til den omtalte Kanal gaaende Arterie. Endelig kan endnu anføres, at Hvirveltornen 

 er betydelig højere end Metapophyserne , medens der, efter Owens Figurer at dømme, 

 synes kun at være ringe Forskjel paa disse Udvæxters Højde hos Mylodon robustus. 



Skulderbladet (scapula). 



Det Fragment af et venstre Skulderblad, som findes blandt de foreliggende Skelet- 

 dele, stemmer i Farve og med Hensyn til Renmassens Conservation og Udseende ganske 

 med det store Flertal af andre Knogler af det her omhandlede Kjæmpedovendyr. At det 

 ligesom den største Del af dem tilhører Skelettets venstre Side, er vistnok en Grund mere 

 til at antage, at det hidrører fra det selvsamme Individ som disse. De forskjellige Brud- 

 flader paa Fragmentet have næsten overalt den selv samme Farve som Benets naturlige 

 Flader; der kan saaledes ikke være Tvivl om, at de ere meget gamle, og at Brudstykket, 

 da det fandtes, har ligget i Jorden væsentlig i samme Tilstand som nu. Det er desværre 

 kun den mindre Del af det hele Skulderblad; dets største Brede er 0°',22 og dets Højde 

 omtrent O", 13. Det er Benets nederste Ende med Ledskaalen; denne er næsten fuld- 

 stændig, kun dens allerforreste Ende er brækket af tiUigemed hele Skulderhagen [processus 

 cwacokleus) og Benets forreste Rand; ogsaa Skulderkammen (spina scapulæ) er afbrækket 

 næsten ved Roden, derimod er Bagranden af Benet ubeskadiget, for saa vidt den 

 er tilstede. 



Da saaledes de Dele af Benet mangle, i hvilke de vigtigste af de Ejendommelig- 

 heder, som udmærke Skulderbladet hos alle de phytophage Gumlere, netop fremtræde, kan 

 man maaske ville spørge, om det da ogsaa er sikkert, at det foreliggende Fragment over- 

 hovedet maa have tilhørt et Kjæmpedovendyr? Hertil kan imidlertid svares ubetinget ja; 

 thi ikke blot viser hele Formen og navnlig Bagrandens Retning og Skulderkammens Stil- 

 ling bestemt hen til Kjæmpedovendyrene ; men der er endog et Spor af et af de for disse 

 charakteristiske Særkjender tilbage. Medens nemlig Benets Forrand iøvrigt er brækket af, 

 er der dog omtrent 60 Millimetre ovenfor Ledskaalen et Sted, hvor den i en Udstrækning 

 af fire til fem Millimetre er ubeskadiget, skjoudl Gjennemsnittet af Brudfladerne ikke blot 

 nedenfor, men ogsaa ovenfor dette Sted tydeligt vise, at der i den øvrige Strækning maa mangle 

 en ikke ganske ringe Del af Benets forreste Rand. Denne Levning af den oprindelige Rand kan 

 derfor kun være enten Bunden af et dybt og snævert Indsnit eller en Del af Omkredsen af 

 et Hul, og det er klart, at den er det Sidste, nemlig et lille Stykke af Omkredsen af det 

 saakaldte «foramen cwacoscapulure« , som hos Kjæmpedovendyrene ligesom hos de nulevende 



3* 



