68 28 



Den indvendige Del danner ligeledes el sexsidet Prisme, men viser sig oftest som 

 en rektangulair Celle med Kjerne (Fig. 7, c, d). Stavens udvendige Del er at betragte som 

 et Appendix til denne Celle, men udgjør ikke nogen integrerende Del af den, hvorimod ogsaa 

 dens fra Cellen forskjellige Bygning og Reaktion tale. Den rektangulaire Celles Membran 

 er yderst fin og bleg. Celleindholdet meget fintkornet. Cellekjernen er noget mørkere, oval 

 med en længste Diameter udenfra indad; den viser sig med selvstændig, fra Cellemem- 

 branen adskilt Kontour og indeholder næsten altid et lille blære- eller punktformigt, lyst 

 eller morkt Kjernelegeme. Med sine to kortere Sider støder det lange Rektangulum udad 

 til Skjellet mod Stavens udvendige Del, indad til Membrana limitans externa. 



Slavens udvendige Del falder let af, og den rektangulaire Celle er før Adskillelsen, 

 men endnu mere efter samme underkastel saadanne Forandringer, at dens oprindelige Form 

 bliver aldeles ukjendelig. Naar Cellen endnu er forbleven i Forbindelse med Stavens ud- 

 vendige Del, knækker Kjernen ofte af, og Cellen omdannes derpaa til det tilspidsede Legeme, 

 der saa almindeligt sees paa isolerede, omkringsvømmende Stave, og som forhen er antaget 

 for Stavens normale Form (Fig. 9, c, f; Mikroskopiske Undersøgelser af Nervesystemet 

 Tab. V, Fig. 59 og 63). Er Stavens udvendige Del derimod falden af, men Cellen forbleven 

 hængende paa Membrana limitans externa, bliver Rektaugulet først noget uregelmæssigt og 

 bugtet paa den ene eller begge Sider, men erholder dog aldrig Tverstriber eller ruller sig 

 om, saaledes som det er Tilfældet med Stavens udvendige Del (Fig. 10, a). Dernæst bliver 

 det kølle-, kolbe- eller pæreformigt; Kolbens Hals er først bredere, senere smallere og 

 bliver tilsidst linieformig og viser sig uden Indhold, aldeles klar. I Kolben selv samler 

 derimod det fine Indhold sig paa forskjellig ÎMaade, idet det efterhaanden bliver mere grovt- 

 kornet, men dog holder sig klart. Undertiden er dets Begrændsning ubestemt, tabende sig 

 indad; til andre Tider finder man det begrændset af en selvstændig, men svag Kontour og 

 af meget forskjellig Størrelse, oftest mørkere end den øvrige Del af Cellen, sjeldnere lysere, 

 udvidende eller forlængende sig i forskjellig Grad, saa at Cellen kan blive doppelt saa lang 

 og bred som oprindeligt (Fig. 10). Endelig kan Indholdet samle sig med stærkt markeret 

 Kontour, dannende et Oval af forskjellig Størrelse og Form og mørkere end den øvrige 

 Celle (Fig. 9, d, g, h, i, k). Den Omstændighed, at Indholdet kan samle sig paa en saa 

 høist afvexlende Maade, taler for, at Forandringen kun er en Følge af ydre Indvirkninger; 

 i frisk Tilstand findes intet Spor til en saakaldet Lindse. 



Naar den rektangulaire Celle er trukken noget i Længden , kan man ofte see den 

 begrændset af en fin Doppelkontour, som viser, at dens Hinde har en vis Tykkelse 

 (Fig. 9, d). Ligge flere forlængede Celler ved Siden af hverandre, fremkommer derved et 

 stribet Udseende; ligge derimod en Mængde Kolber jevnsides, faaer man det skuffende Syn 

 af Celler, hvilket Udseende yderligere kan forøges ved Celleindholdets Ophobning paa et 

 enkelt Sted i Cellen. Jo mindre Kolben er, desto længere og bredere er i Regelen dens 



