35 75 



ovale eller noget uregelmæssige, ulige store, flade Fordybninger, der ligesom danne en 

 Mosaik i en omgivende let traadet eller kornet iNIasse (Fig. 13). Disse hidrnre derfra, at 

 Grundfladen af Radialtraadenes skjærmformige Begyndelse er fastklæbet til Membranens Ud- 

 side, og ved hver enkelt Skjærms Sammentrækning dannes der i Skjærmens Midte en For- 

 dybning. Man finder derfor ogsaa paa lodrette Snit en Fordybning i Skjærmens Midte 

 (Fig. 7, p, p); jeg gjorde denne Iagttagelse et Par Aar, førend jeg fandt Fordybningerne 

 paa hele Membranens Fndside. Dog maa det bemærkes, at der er langt større Forskjel i 

 Fordybningernes Størrelse paa Membranens Indside end paa Radialtraadenes Skjærme, og 

 det lader sig ikke afgjore, om der netop svarer en Skjærm til hver Fordybning. Jeg skal i 

 Afhandlingens anden Del nølere vise, at Fordybningerne ere et Kunstprodukt. 



Paa Indsiden af Membrana liniitans interna har jeg nogle Gange iagttaget store 

 kornede Celler med klar Kjerne; de vare stillede i bestemte Mellemrum. 



Pars (ulterior retinæ. 



Jo længere Nethinden strækker sig fortil, desto tyndere bliver den; den begynder 

 allerede at aftage i Tykkelse bag Oiets Æquator. Pigmentcellerne aftage i Høide, og Olie- 

 kuglerne i dem ere lysere end ellers. Stavene blive ikke blot kortere, men tillige tyndere; 

 henimod den afrundede Rand, hvormed Nethinden ender fortil, har jeg altid fundet deres 

 Stilling noget skraa, hvilket dog muligen kun skyldes Præparationen. Tappernes Antal af- 

 tager. Stratum granulatum externum vedligeholder længe sin sædvanlige Tykkelse; Hætter 

 og Celler ere synlige næsten helt ud mod den fortil afrundede Ende. Stratum granulatum 

 internum, hvis Tykkelse aftager i ringere Grad, ender fortil afrundet; Cellerne, som næsten 

 ere ligesaa store som Hjerneceller, ere meget tydelige, gaae frem lidt foran Stratum 

 granulosum og stode derpaa sammen med Hjernecellerne. Deraf følger, at Stratum granu- 

 losum ophører tidligere end de to nævnte Lag; det ender skarpt afrundet bag den Bue, 

 som de to nysnævnte Lag danne ved deres Forening; dets koncentriske Lag ere tydelige 

 overalt. Hjernecellerne ere noget mindre end ellers, men Kjernen tydelig, og skjøndt de 

 neppe engang danne et enkelt Lag, findes de dog som anført helt hen i den afrundede 

 Rand (Fig. 14). Hjernetraadene sees tilsidst ikke mere, men Rummet, som de skulde ind- 

 tage indenfor Hjernecellerne, viser sig ganske vandklart. Radialtraadene ere meget talrige, 

 saa at alle de Lag, hvorigjennem de gaae, frembyde en lodret Stribning, der især er tydelig 

 i det granuløse Lag, Hjernecellernes og Hjernetraadenes Lag. Skjærmene, som de danne 

 udenfor Membrana limitans interna, og Arkaderne, hvori Hjernecellerne hvile, ere stærkt 

 udviklede og findes lige ud i Nethindens Rand (Fig. 14, a). Den Stribning, som Traadene 

 frembringe, standser imidlertid ikke ved Randen, men fortsætter sig ud paa Bagsiden af 

 Iris i en Længde af omtrent 0,075™"' og gaaer derpaa umærkeligt over i en Række af 



