100 60 



Ilos Mennesket har jeg forgjæves søgt efter en Kjernedannelse lig den, der var saa 

 karakteristisk paa Membrana intermedia hos de foregaaende Dyr; derimod har jeg iagt- 

 taget den hos Hesten, Hunden og især tydeligt hos Oxen. Membrana intermedia er hos 

 Oxen ikke altid tydelig, og man kan ofte kun skjelnc Grændsen mellem Stratum granulatura 

 internum og externum ved Cellernes betydeligere Størrelse i forstnævnte Lag. Men naar 

 Membranen hos Oxen er synlig, f. Ex. i Æquator oculi, fremtræder den paa lodrette Snit 

 som et bredt, ensformigt, klart Baand eller med en let Længdestribning; naar den rager 

 udenfor Randen af et Præparat, kan man træffe Enden opflosset. Membranen er udmærket 

 ved store Kjerner, hvormed den i regelmæssige Afstande er bedækket. Disse Kjerner ere 

 kredsrunde, skarpt begrændsede, meget fintkornede, ikke skinnende og rage op over Mem- 

 branens indvendige Overflade ind i Stratum granulatum internum, hvor man paa lodrette 

 Snit ofte seer dem ligge ligesom i Nischer. De adskille sig fra Cellerne i Stratum granu- 

 latum internum dels ved deres eiendommelige Leie i Nischer, hvilket Leie dog ikke er 

 konstant, dels ved deres betydeligere Størrelse og klarere Udseende, dels derved, at de ikke 

 vise sig som Celler, men som Kjerner med et lille rundt Kjernelegeme. Nischerne , hvori 

 Kjernerne hvile, synes at være omgivne af Blodkar; i det mindste seer man dem begrændsede 

 af fladtrykte Kjerner lig dem i Blodkarrenes Hinder; de kunne være tomme, ere ofte talrige, 

 undertiden savner man dem paa store Strækninger. Jeg har iagttaget Kjernerne helt ud 

 mod Ora serrata, hvilende i Nischer, som i Forhold til Nethindens Tykkelse her ere større end 

 ellers. Hos Hesten ere Kjernerne store og hvile ligeledes i Nischer, der strække sig ind i 

 Stratum granulatum internum; de ere talrigere end hos Oxen, men oftest tomme. Hos 

 Hunden er Membrana intermedia meget tydelig, viser sig paa lodrette Snit temmelig skarpt 

 begrændset, har omtrent samme Tykkelse som hos Oxen og er temmelig klar og uden Længde- 

 stribning. I de fleste Øine iagttog jeg ikke nogen Kjernedannelse paa den; kun enkelte 

 Gange har jeg seet Kjerner paa den, som vare mindre end hos Oxen, men ligeledes hvilede 

 i Nischer. Fortil bliver Membranen tyndere, og det seer ud, som om Stratum granulatum 

 externum og internum gaae over i hinanden. Hos Kaninen er Membranen meget tynd og 

 uden Kjerner. At jeg ikke har iagttaget Kjerner paa Membranen hos Mennesket, beroer 

 maaskee derpaa, at de ikke ere storre end Cellerne i Stratum granulatum internum og 

 derfor ikke kunne skjelnes fra dem. 



6j Stratum c/ramdatum internum. 



Dette Lag beslaaer af tydelige klare Celler, af noget forskjellig Størrelse og med 

 forholdsvis stor rund Kjerne, der er tæt omsluttet af Cellemembranen, hvorfor man i Al- 

 mindelighed kun bliver Kjernen vaer; i Kjernen sees kun sjeldent et punktformigl Kjerne- 

 legeme (Fig. 45, h, Fig. 52, g). Cellerne have nærmi^st Lighed med de smaa Hjerneceller 

 i den lille Hjerne. De blive ofte kantede, idet de trykkes mod hverandre, fordi der ikke 



