102 62 



Laget mangler aldeles lige udenfor Fovea coeca, men begynder tilspidset strax 

 udenom den (Fig. 52, h); derefter bliver det tykkere i Macula og aftager i Tykkelse udenom 

 Macula henimod Øiets Æquator og i Ora serrata. 



8) Stratum cellularum cerebralium. 



Disse Celler ere de største af alle, som findes i Nethinden, men deres Størrelse 

 er meget afvexlende (Fig. 33, n, Fig. 45, k). De ligne ganske Hjerneceller af Middelstør- 

 relse, saaledes som de i Almindelighed forekomme i den store Hjernes graa Masse. De ere 

 runde, sjeldnere ovale, meget klare og gjennemsigtige og med blod Kontour; ved Hærd- 

 ning i Chromsyre blive de kornede paa Overfladen. Den runde Kjerne er af Middelstørrelse 

 i Forhold til Cellemembranen, skarpt begrændset og mørkere end denne; ved forskjellig 

 Belysning kan den dog ogsaa vise sig lysere. Kjernen indeholder enten intet eller 1 — 3 

 punktförmige Kjernelegemer. Da Cellerne i frisk Tilstand altid ere runde eller ovale og 

 ikke kantede ved at trykkes mod hverandre, saaledes som det var Tilfældet med Kornene 

 i Stratum granulatum externum og Cellerne i Stratimi granulatum internum, maa der findes 

 en fin Intercellularsubstants mellem dem ligesom i Hjernen; denne sees ogsaa tydeligt paa 

 Grændsen mod det udenfor værende Stratum granulosum, hvis Masse skyder sig ind mellem 

 Cellerne og bevirker, at Grændsen mod dette Lag ikke er skarp. Indad mod Seenervens 

 Udbredning er Grændsen derimod skarp; dog kunne Cellerne tvinge sig ind mellem See- 

 nervens Traade paa saadanne Steder, hvor Traadene kun ere sparsomme. De modstaae 

 ret godt ydre Indvirkninger; Cellemembranen kan indskrumpe eller forsvinde, medens 

 Kjernen holder sig bedre. 



Skjondt de allerfleste Celler ere nmde eller ovale, træffer man dog undtagelsesvis 

 Celler med Kjerne, som ere tilspidsede eller lancetformige eller have en fin traadformig 

 Forlængelse, som kan rage ud i Stratum granulosum. Derimod har jeg aldrig seet 

 nogen yderligere Forgrening af en saadan Forlængelse eller seet den forene sig med 

 Seenervens Traade eller med Radialtraadene. Med Hensyn til den Anvendelse, man har 

 gjort af disse Forlængelser for at forklare Synets Theorie, lægger jeg megen Vægt paa, at 

 jeg trods største Flid kun har fundet saadanne Celler i saa ringe Mængde, at de snarest 

 blive undtagelser fra den normale Form ; dette gjælder ogsaa om en Kommissur mellem 

 to Celler (Fig. 53). 



Naar man undtager Fovea coeca og dens nærmeste Omgivelse , hvor Seenerven 

 mangler, gjennemstreifes Hjernecellernes Lag overalt af Radialtraadene, som smoge sig 

 mellem dem, kommende fra Seenervens Udbredning og gaaende udad, men de indgaae ikke 

 nogen videre Forbindelse med dem. 



