122 82 



Pars anterior retime og Ora serrata. 



Nethinden bliver i sin Helhed foran Æquator oculi tyndere fortil; dog gjælder dette 

 ikke i lige Grad om alle dens Lag. Stratum granulosum og granulatum externum med deres 

 uforandrede Bygning beholde længe en anselig Tykkelse; derefter følger Stratum granulatum 

 internum. Den traadede Del af Stratum granulatum externum viser sig fortil paa lodrette Snit 

 som en tynd, lys Stribe; men ofte svinder den saa stærkt, at Stratum granulatum externum 

 og internum ligge i Berørelse med hinanden, adskilte dog ved Membrana intermedia, som 

 tydeligt kau holde sig, skjondt den aabenbart bliver tyndere fortil. Stavenes og Tappernes 

 Høide aftager betydeligt. Mest svinde Hjernecellerne og danne kun et enkelt Lag med 

 spredte Celler, og Seenerven er fortil neppe synlig. Radialtraadenes Buegange kan man 

 træffe langt fortil; deres øvrige Forandring skulle vi strax nedenfor omtale. Membrana 

 limitans externa og interna holde sig uforandrede. Paa lodrette Længdesnit støder man 

 altid paa Gjennemsnittet af et temmelig stort, med Kjerner bedækket Kar, som forløber 

 ringformigt imellem Hjernetraadene og Hjernecellerne omtrent 1""" fra Ora serrata; under- 

 tiden sees flere mindre Kar paa lignende Maade V4— '/s"" fra Ora. Hos Oxen er dette Kar 

 saa stærkt, at det trykker alle Dele tilside, saa at det næsten ligger i Berørelse med Mem- 

 brana limitans interna og externa. 



Nethinden gaaer saa langt fortil, som den er tydelig for det blotte Øie, nemlig til 

 Ora serrata; endnu skarpere fremtræder dens Ende fortil paa Øine, som ere hærdede i 

 Chromsyre. Ora serrata har sit Navn af Takkerne, men disse ere underkastede mange 

 individuelle Forskjelligheder i Henseende til Antal, Længde og spidse, butte eller mere lige 

 Form; ligeledes afvexle Indbugtningerne mellem Spidserne. Paa hærdede Øine ere Randen 

 og Spidserne undertiden noget fortykkede, idet de have Tilbøielighed til at trække sig 

 sammen, at løsne sig fra Chorioidea og at danne en ringförmig Vulst. Dette beroer sand- 

 synligvis ligesom Folden i Macula paa en Sammentrækning af Membrana limitans interna; 

 thi denne Membran er meget fast sammenvoxen med Randen og lader sig ikke uden Vold 

 løsne fra den. Paa Ora spalter Membranen sig i to Lameller, mellem hvilke den af mig 

 først beskrevne ringförmige Kanal') findes, som omtrent indtager hele den Plads paa Glas- 

 legemets forreste Flade, der ikke tilhorer Fossa lenticularis, altsaa omtrent Pars ciliaris 

 corporis vitrei. De øvrige Blade, hvori Membranen senere spalter sig, vedkomme os ikke 

 her-). Det Blad, som danner den ringförmige Kanals forreste Væg beklæder en Række 

 høie, lodret staaende Celler, som tage deres Begyndelse under og foran Ora, og som vi 

 nedenfor nølere skulle beskrive. 



') A. Hannover, Bidiag til Oiels Anatomie, Psysiologie og Palliologic ISoO, p. 32, Tab. I, Fig. 5, 



Fig. 6, li, I, r. 

 ') 1. c, p. 31. 



