Historisk-kritisk og physiologisk Afdeling. 



Næst efter at give en historisk-kritisk Fremstilling af tidligere Iagttagelser skal det 

 i nærværende Afdeling være min Opgave at vise , at den først af H. Müller opstillede og 

 senere af M. Schnitze videre førte Theorie om Lysstraalernes Ledning til Bevidsthed ikke 

 er holdbar. Navnlig af sidstnævnte Hensyn vil det være bequemmere at afhandle Nethindens 

 forskjellige Lag i en anden Orden end den, der er benyttet i Afhandlingens første Afdeling, 

 og Begyndelsen skal derfor her gjøres med det inderste Lag. De citerede Afhandlinger 

 ville første Gang blive anførte med deres fulde Titel, senere i Forkortning. 



Ij Stratum fibrarum eerebralium. 



Hjernetraadene i Seenervens Stamme sprede sig efter deres Indtrædelse i Øiefs 

 Hulhed til alle Sider, idet de danne et Lag af forskjellig Mægtighed hos de forskjellige 

 Dyr og ligeledes af forskjellig Tykkelse paa forskjellige Steder af samme Øie. Laget er 

 tykkest omkring Nervens Indtrædelse, mangler hos Mennesket fuldstændigt i Fovea coeca 

 og dens nærmeste Omkreds og bliver efterhaanden tyndere fortil; men Traadenes Ende, over- 

 hovedet eller idet de efterhaanden blive sparsommere og tabe sig for Øiet, er ubekjendt. 

 De enkelte Traade have Tilbøielighed til at danne Varikositeter, men langtfra i samme Grad 

 som Hjernetraadene i Hjernen. Skjøndt afvexlende i Tykkelse ere de dog i det hele fine, 

 men kunne ligesaalidt som Hjernetraadene i Hjernen ansees for marvløse eller for blotte 

 Axecylindre. Imod denne Anskuelse, som navnlig forfægtes af dem, der ville sætte de 

 enkelte Traade i umiddelbar Forbindelse med de Forlængelser, der udgaae fra Hjernecellerne, 

 og som vi strax nedenfor komme til at omtale nærmere, strider for det første Dannelsen af 

 Varikositeterne, der saavel paa tykkere og tyndere Hjernetraade som ogsaa paa Traadene i 



16* 



