91 131 



Hjernecelle, hvorpaa det dog væsenligst kommer an, for at den nødvendige Isolation i Lys- 

 straalernes Perception kan komme tilveie. JMan behover kun at kaste et Blik paa nogle af 

 de af mig givne Afbildninger af lodrette Nethiudesnit for al overbevise sig om, at Hjerne- 

 traadenes Anlal er langt større. Misforholdet er mindre hos Mennesket, men meget be- 

 tydeligere hos Dyr. Dernæst aftage Bjernecellerne fortil i Øiet langt hurtigere end Hjerne- 

 traadene, hvorved Misforholdet end yderligere forøges. Paa den anden Side maa det ind- 

 rømmes, at Hjernecellernes Antal i Macula lutea, hvor man traditionelt henlægger det 

 skarpeste Syn, er meget stort. Schultze^) siger, at Hjernecellerne for en stor Del her 

 ere bipolare; men i sine Konklusioner, i hvilke han er meget tilbøielig til at gjøre Sand- 

 synligheden til Virkelighed, siger han, at alle Hjerneceller her ere bipolare. Men selv om 

 dette, hvad jeg efter mange Iagttagelser langtfra kan indrømme ham, er Tilfældet, ere 

 Hjernecellerne dog i betydeligt Mindretal i Macula lutea, naar man netop undtager Fovea 

 coeca og dens nærmeste Omkreds, men uheldigvis mangle Hjernetraade her fuldstændigt, 

 og der kan derfor paa dette Sted ikke komme nogen Forbindelse istand mellem dem og 

 Hjernecellerne. Misforholdet mellem Iljernetraadenes og Hjernecellernes Antal er saa stort, 

 at der ikke engang er Hjerneceller nok til al forsyne alle Hjernetraade, selv om der var to 

 eller flere Forlængelser fra hver Hjernecelle. Men dette sidste Forhold stemmer ikke med 

 Virkeligheden. Man kan undersøge mangfoldige Øine, friske eller hærdede, og have den 

 største Møie med at finde en enkelt Hjernecelle med en Forlængelse; i andre Øine kan 

 man træffe et vist Antal med Forlængelser, men et langt overveiende Antal har ingen For- 

 længelser, ere runde eller ovale, nøle begrændsede og uden Spor af Beskadigelse; saa- 

 meget større bliver atter Vanskeligheden ved at knytte alle Hjernetraade i Nethinden til dens 

 Hjerneceller. Ligesaa lidt som man i Hjernen træffer alle dens Hjerneceller forsynede med 

 Forlængelser, ligesaa lidt kan man vente det i Nethindens Hjernesubstants. Schultzes-) 

 eget Udsagn, at man med Forkjærlighed har afbildet Hjerneceller med mange Forlængelser, 

 burde vel udvides derhen, al man til Gunst for en opstillet Theorie har haft sin Opmærk- 

 somhed mere henvendt paa Hjerneceller med Forlængelser end paa dem uden samme. 



Heller ikke er Bygningen af Hjernecellernes Forlængelser saaledes, at man kan stille 

 den lig Bygningen af Seenervens Hjernetraade, uagtet den af flere Iagttagere karakteriseres 

 saaledes, oftest dog kun naar Talen er om enkelte Forlængelsers Lighed, men aldrig om 

 Massers. Saaledes fandt Müller'') hos Fisk, at nogle Hjerneceller vare runde, polygonale 

 eller udtrukne i flere Spidser, andre kølle- eller skyttelformige, og at de Forlængelser, man 

 finder paa flere Celler, tildels have en betydelig Længde, utvivlsomt ere varikøse og 



>) M. Schul tze, Strickers Hundbuch 1872, 2, p. 1025 og 1004. 



') M. Schullze, Strickers Handbuch 1872, 2, p. 986. 



') H. Müller, Zeits. f. wiss. Zool. 1857, 8. p. 21, 32, 44, 59, 61. 



