13i 94 



Tro, kan man dog ikke Andet end nære grundet Mistillid til Tydningen af lians Iagttagelse, 

 for hvilken en betydelig Skuffelse maa ligge tilgrund. Det Sandsynligste er, at han har haft 

 Radialtraade for sig, som ere de eneste Elementardele, der muligen kunde have modstaaet 

 Forraadnelsen og Behandlingen, og at andre destruerede Dele have hængt ved dem; 

 Blessig*) mener, at de af ham iagttagne Celler slet ikke have været af nervös Natur. 



Selv efterat Opmærksomheden var vakt for disse Forhold, forblive Iagttagelserne 

 sparsomme og usikkre. KöUiker-) fandt Forbindelsen efterat have gjort mange Forsøg for- 

 gjæves 1 Gang hos Hunden og i Gange hos Mennesket, og anseer det derefter for i 

 høieste Grad sandsynligt, at alle Opticustraade ende i Nervecellerne. Müller'') udtaler 

 sig med megen Forsiglighed, hvor stærkt han end er interesseret i Forbindelsen. Om 

 Forholdet hos Fisk bemærker han, at «die Verfolgung in eine dunkelrandige Opticusfaser 

 kaum zu fordern ist", skjondt han ikke betvivler, «dass die Zellen durch die genannten 

 Fortsätze mit den Opticusfascrn in Verbindung stehen». IIos Froen har han kun sect 

 Hjernecellernes Forlængelser forløbe udad mod det granulöse Lag og indad mod Seenervens 

 Udbredning, men mener dog ligeledes her, at man ikke kan tvivle om deres Sammenhæng 

 med Iljernetraadene. Ilos Fuglene nævner han blot Hjernecellernes Forlængelser, af hvilke 

 flere have alle en bleg Hjernetraads Kjendetegn, men taler ikke om nogen Forbindelse 

 mellem dem og Iljernetraadene. Hos Mennesket betvivler han ligeledes ikke, «dass die 

 Fortsätze der Zellen einerseits mit den Fasern des Sehnerven, andrerseits mit den Körnern 

 in Verbindung stehen»; men idet han anfører Cortis Iagttagelse, maa han indrømme, at de 

 sammesteds anførte Argumenter (Forlængelsernes Længde og Varikositeter, Udseende som 

 Hjernetraade og Forsvinden mellem Hjernetraadene) ere de eneste, hvorpaa den paagjæl- 

 dende Antagelse støtter sig, «da vvohl noch Niemand einen solchen Fortsatz in eine dunkel- 

 randige Faser des Opticus selbst verfolgt hat». Skjondt han end ikke tilnærmelsesvis har 

 seet saa talrige Forlængelser hos Mennesket som Corti hos Elephanten, anseer han hgesom 

 KöUiker det dog kun for sandsynligt, at alle Nethindens Hjerneceller hænge sammen med 

 Seenervens Traade. Midler afbilder vel Tab. 1 og 2 , Fig. 7, 8, 19 og 20 Hjerneceller 

 med Forlængelser, men kun to Celler, paa hvilke en Forlængelse skal fremstille en 

 Hjernetraad. 



Blandt andre Iagttagere kan nævnes Virchow'), som i det forhen meddelte Tilfælde 

 kunde forfølge Hjernecellernes Sammenhæng med blege Hjernetraade i meget store Stræk- 

 ninger, men dog ikke saae nogen Overgang i mørktrandede Traade , hvorimod Manz ') i 



') R. Blessip, (le relinæ texlura 1S05, p- ?9. 



=^1 A. Kollikcr, mikroskopisclie Anatomie 1854, 2, 2, p. 666, Fig. 39S, p. 696. 



'I H. Müller, Zfils. f. wiss. Zool. 1857, S, p. 21, 32, M, 59. 



*) W. Virnliow, Avcliiv f. paUi. Anat. 1S56, 10, p. 191. 



") W. Maiiz, Zcils. 1. rat. Med. 1861, 10, p. 316; ibidem 1866 28, p. 233, Tab. 14 A. 



