174 134 



Schultze') anfører, at Stavens udvendige Del er noget tilspidset udad hos Amphibier, især hos 

 unge Dyr. Dette har jeg ikke iagttaget. Indad vedligeholder Søllen sin Form hos Frøen 

 og Pattedyr, men hos Fisk og Fugle bliver den indvendige Ende tilspidset og ender indad 

 med en fin Traad. Denne Form sees vel ogsaa hos Frøen og Pattedyr, men er da et 

 Kunstprodukt, hvilket man ikke antager om Spidserne hos Fisk og Fugle. Stavenes Længde 

 og Tykkelse afvexle betydeligt i de forskjellige og i samme Dyrklasse. De ere i det hele 

 tyndest og kortest hos Pattedyr, men der gives Fisk, hvor de ere ligesaa tynde; hos Rep- 

 Wlier og Bruskfisk ere de i Almindelighed tykkest. Deres Længde er størst bagtil i Øiet 

 og aftager fortil. 



Hver Stav bestaaer af to Dele: en udvendig, hvormed den helt eller tildels stikker 

 i en Pigmentcelle, og en indvendig, hvormed den støder til Membrana limitans externa. 

 Adskillelsen er i Regelen ikke kjendelig i frisk Tilstand, men fremtræder snart efter Døden 

 som et transversalt Brud. Den udvendige Del, der oftest er den største, er i frisk Tilstand 

 ensformig og gjennemsigtig som Glas, men bliver meget snart stribet paalvers og viser sig 

 da sammensat af Skiver, som ere stablede paa hverandre og ere af noget forskjellig Tyk- 

 kelse hos de forskjellige Dyr. Det er kun denne Del, som efter Døden eller ved Reagent- 

 ser er underkastet de bekjendte Ombøininger, Omrulninger o. s. v., Former, der vise Sta- 

 venes proteusagtige Natur. Der er ikke nogen særskilt omgivende Hinde omkring denne 

 Del. Den indvendige Del derimod er et Rør, dannet af en yderst fin og gjennemsigtig 

 Hinde og et meget fintkornet Indhold. Denne Del er derfor i frisk Tilstand sædvanligt 

 blegere og blødere end den udvendige Del. Naar den forandres, samler den fintkornede 

 Masse sig sædvanligt udad under forskjellige Former, og den tynde Hinde trækker sig indad 

 sammen til en fin Traad. 



Man vil heraf see, at hverken Bidder og Blessig-) havde Ret, da de erklærede 

 Stavene for solide, eller KoUiker^), der antog dem for Rør, ligesaalidt som Manz"), der 

 ansaae dem for hule Blærer. Jeg') har selv forhen været tilbøielig til at antage hele Staven 

 for solid og søgt at modbevise KöUikers Anskuelse, som han dog vedblev al holde fast 

 ved. KoUiker, som ansaae Tapperne for rørformige Celleforlængelser, stillede Stavene i 



') M. Schultze, Archiv f. niikr. Anat. 1867, 3, Tab. 13, Fig. 14; Strickers Handbuch 1872, 2, p. 997, 

 Anm., p. 1007. 



') R. Blessig, de retinae textura 1855, p. 13. 



') A. KoUiker, zur Anatomie und Physiologie der Retina; Würzburger Verhandlungen 1852, 3,p. 316; 

 mikr. Anat. 1854, 2, 2, p. 658. 



') W. Manz, Zeits. f. rat. Med. I86I, 10, p. 303; p. 301 tillægger han mig en urigtig Mening, som 

 om jeg antog, at det fra Stavens udvendige Ende udstrømmende Indhold skulde komme fra Pigment- 

 skederne. 



») A. Hannover, Bidrag til Nethindens Anatomie og Physiologie; Bibliothek for Læger 1353, 2, p. 

 358—370. 



