lyo 150 



fremdeles Afvexlingerne i Stavenes og Tappernes Antal og Størrelse endog hos meget 

 nærstaaende Dyr, Afvexlingerne efter Lokaliteterne i samme Øie, Mangelen paa et bestemt 

 Forhold mellem Stavenes og Tappernes Tykkelse og Længde, mellem dem og Seenervens 

 Tykkelse og dens Traades Mængde og Finhed, Mangelen paa et bestemt Forhold i Elemen- 

 ternes Antal i Stav- og Taplaget og Kornenes i Stratum grauulatum externum, f. Ex. i 

 Macula lutea og Ora serrala, fremdeles Tvillingforholdet blandt Tapperne, Forekomsten eller 

 Mangelen af farvede Oliekugler, den fastere eller losere Forbindelse med Pigmentcellerne, 

 som vi senere komme til, og flere andre mindre væsenlige Omstændigheder. Den alminde- 

 lige Karakter for Stave og Tapper bliver derfor en høi Grad af Afvexling. 



Betragte vi paa den anden Side Nervesystemet, finde vi, at der gjennem alle 

 Hvirveldyrklasser gjer sig saa konstante Forhold gjældende, at det i Almindelighed taget 

 ikke er muligt at skjelne de enkelte Klassers Elementardelc fra hverandre, og dette gjælder, 

 hvad' enten vi tage Hensyn til ]\(U'vesystemets Centraldele eller til dets periphcriske Ender. 

 Allerede denne Omstændighed gjor det misligt at ansce Stave og Tapper for nervöse 

 Organer eller at opstille dem som llovedapparat for en gjennem hele Dyreriget ensartet 

 Funktion, naar vi tilmed paa den anden Side finde, at der med Hensyn til de i Nethinden 

 værende Hjerneceller og Hjernetraade trælles en fuldkommen Overensstemmelse mellem alle 

 fire Hvirveldyrklasser og med de i deres Hjerne værende Hjerneceller og Hjernetraade. 



Der har ligefra den Tid, at Treviranus 1835 erklærede Stav- og Taplaget for See- 

 nervens Ende 1 Nervepapiller, ikke manglet Iagttagere, som ad mikroskopisk Vel søgte at 

 finde Ligheder mellem Nervetraade og Stave og Tapper. Navnlig erklærede Kölliker') i sin 

 Tid Stavene for sande Nerverør, hvilken Anskuelse jeg kort efter imødegik-), og henviser 

 jeg i den Anledning til mine dengang gjorte Bemærkninger. Skjøndt Kölliker'') Aaret efter 

 endnu forsvarede sin Mening og tildels endog gav den en videre Udstrækning, kan man 

 dog ikke antage, at han for Øieblikket endnu fastholder den. Han antog Tapperne for 

 kjerneholdige Celler. Det kan ikke betvivles, at Taplegemet er en Blære med et Indhold, 

 men der er ingen Kjcrne; thi Hætten, som vel kunde repræsentere en saadan, er adskilt 

 fra den ved Membrana limitans externa, hvilken Kölliker dengang endnu ikke kjendte som 

 selvstændig Membran. Imidlertid ansaae han denne kjerneholdige Del for Cellelegemet og 

 den øvrige Tap for en hul Forlængelse derfra og i Forbindelse med Tappens Spids 

 for rørformig. Stavene antog han for Bør; men det lykkedes ham ikke at see nogen 

 omgivende JNIembran selv ikke paa de største Former, og en saadan maatte dog paavises, 

 naar man vilde tale om Varikositeter paa Stavene i samme Betydning som paa Nerverne. 

 Men der er neppe Nogen for Øjeblikket, som anseer Varikositeter for karakteristiske for 



■) A. Köllilcer, Würzb. Veit. 1852, 3, p. 316 — 336. 

 ') A. Ilaiiiiover, Bibl. f. Læger 1853, 2, p. 358-370. 

 ') A. Küllikcr, mikr. Anal. 1854, 2, 2, p. 657 sqq. 



