151 191 



Stavene, ligesaalidt som Nogen vil indrømme Kölli]<er den Overensstemmelse, han forhen 

 fastholdt mellem Stave og Tapper i Henseende til Bygning ogSubstants; Forskjellighederne 

 ere noksom fremhævede af mig i det Foregaaende. Den Eiendommelighed, at Stavene og 

 Tappernes Spidser hos nogle Dyr faae Tverstriber og dele sig paatvers, vil KüUiker ikke 

 lægge videre Vægt paa, og dog findes intet Lignende nogetsteds paa Nervetraadene. Heller 

 ikke var det rigtigt at parallelisere Tapkornet (Hætten) med Stavkornet, som er en Kjerne. 

 Idel nu KöUiker ansaae Stave og Tapper for Celleforlængelser og sandsynligvis, i hvert 

 Tilfælde Taplegemet, for Rør og satte dem i Forbindelse med de forskjellige Kjerner, er- 

 klærede han dem for bipolare Nerveceller, men tilfoier dog strax, at han efter Histologiens 

 daværende Standpunkt ikke kan give noget fuldgyldigt Bevis for sin Paasland, og ender 

 med at sige, at han kun opstiller del som en Hypothese, naar han betegner Stave og 

 Tapper som virkeligt nervøse Elementer; han er aabenbart, maaskee som Følge af de 

 Grunde, jeg i sin Tid anførte mod hans Anskuelse, mindre sikker i sin Slutning, end han 

 var i sin første Afhandling, hvor han ender med de Ord: »so muss es denn ganz im Sinne 

 einer exakten (!) anatomischen Untersuchung erscheinen, wenn dieselben den Nervenröhren 

 beigezählt und geradezu für eine Art derselben erklärt werdenn. At Küllikers Anskuelse 

 efter saa mange Aars Forløb har mere end historisk Interesse fremgaaer af en Yttring af 

 Schnitze 1871')- I sin Afhandling om Nervesystemet siger han, at Stave og Tapper be- 

 staae «aus einem blassen, der Ganglienzellensubstanz ähnlichen Innengliedc". Denne 

 Sammenligning, som man ikke venter paa anførte Sted, har jeg dog ikke fundet gjentaget 

 i hans i samme Værks anden Afdeling indeholdte Afhandling om Nethinden. 



Det er værdt at lægge Mærke til, at Müller-), som arbeidede sammen med Külliker, 

 men uomtvisteligt har den største Fortjeneste af Nethindens Undersøgelse, i sit Arbeide af 

 1857 ikke synes at godkjende Koliikers Bevisførelse af 186 i, fordi han ikke gjor Brug 

 deraf i noget synderligt Omfang, men indskrænker sig til at bemærke, at man ikke a priori 

 kan vente, at Stave og Tapper skulde forholde sig fuldstændigt som andre Nervetraade, og 

 at Forskjellighederne ikke ere saa gjennemgribende, som jeg har fremstillet dem, men 

 Ligheden saa stor, som den efter Omstændighederne (hvilke?) kan forlanges. Den Mening, 

 at Stav- og Taplaget er det for Lyset modtagelige Lag, støtter Müller derpaa, at der. ikke 

 er noget andet Lag, som er istand til at opfatte de enkelte Punkter i et Billede særskilt. 

 Med Hensyn til de Lag, som kunne komme i Betragtning, eliminerer han først med Ret 

 Radialtraadene, dernæst Iljernetraadene, dels fordi en Traad kan modtage Indtryk paa flere 

 Punkter i sin Længde, dels fordi de ligge for tæt og ikke danne noget regelmæssigt Lag, 



') M, Schnitze, Allgemeines über die Striiklnrelemente des Nervensystems; Strickers Handbuch 1871, 



1, p. 121. 

 ') H. Müller, Zeils. f. wiss. Zool. 18r>7, S, p. lOa og Anm., p. 98, ßO og Anm. Cfr. A. KöUiker, 



mikr. Anat. 1854, 2, 2, p. 701. 



24* 



