153 193 



grnnulatum externum findes alligevel. Hvad Müller dernæst anfører om Nethindens 

 Gjennemsigtighed og om Staves og Tappers Forekomst udelukkende i Nethinden, er ikke 

 nogotsomhelst Revis. At deres Bygning ikke er lig den, der findes i Hjernen og Nerverne, 

 liar jeg forlien viist, og Müller har ikke anforl nye Grunde for sin Paastand om Lighed, 

 hvilken han nu, som sagt, end Ikke finder fuldstændig. Derimod lader der sig intet Væ- 

 senligt indvende mod den af ham og Andre fremhævede Kjendsgjerning, at der er temmelig 

 god Overensstemmelse mellem Stave og Tapper og de mindste iagttagelige Afstande. Men 

 deraf fnlger ingenlunde, at disse Legemer opfatte og lede Indtrykket; thi de kunne ligesaa 

 vel udfore denne Rolle som Hjælpeapparat; det Misforhold, som aabenbart findes mellem 

 Elementernes Tykkelse og Synets Skarphed, naar man f. Ex. sammenligner Stavene hos 

 Mennesket med dem hos saadanne Fisk, der have ligesaa tynde Stave, taler ikke for, at de 

 fungere som Uovedapparat, og endnu mindre for, at de ere et. nervøst Ilovedapparat. Endelig 

 anfører Müller lilodkarrenes Forhold; de mangle ganske rigtigt i hele Stratum grannlatum exter- 

 num og i Stav- og Taplaget; men deraf folger Intet videre, end at Synet ikke kan forstyrres af 

 dem saaledes som i andre Lag, hvor de findes. At der hos Pattedyr er Kar i alle de Lag, om 

 hvis nervøse Beskaffenhed Ingen tvivler, altsaa ligefra Seenervens Udbredning til Membrana 

 intermedia, slemmer kun med det tilsvarende Forhold i Hjernens graa og hvide Substants; 

 de tre lavere Hvirveldyrklasser vilde i denne Henseende være heldigere stillede, fordi de 

 efter Hyrtl') hverken have nogen A. centralis eller overhovedet Kar i nogen Del af selve 

 Nethinden. 



Der er efter min Mening kun en eneste Kjendsgjerning, som til en vis Grad kunde 

 afgive Bevis for Müllers Theorie, nemlig Forholdet ved den saakaldte Purkinjeske Aare- 

 figur, der af Müller-) er gjort til Gjenstand for en udførligere Undersøgelse. Som bekjendt 

 kaste Karrene, naar Øiets Indre belyses stærkt, en Skygge, som ligger i en vis Afstand 

 bag Karrene, og som man derfor maa tænke sig perciperet af de yderste Nethindelag, 

 nærmest altsaa Stav- og Taplaget eller i ethvert Tilfælde et af de Lag, som ligge udenfor 

 Membrana intermedia; tlii udenfor denne Membran findes ingen Kar, og der kan derfor 

 heller ikke dannes nogen Skygge. Vi maae imidlertid med Hensyn til Aarefigureu for det 

 første bemærke, at Karrenes Forløb i Menneskets Nethinde ikke er tilstrækkeligt nøie kjendt, 

 og at deres temmelig betydelige Mængde ikke stemmer med de forholdsvis faa Kar, som 

 man finder paa forskjellige Afbildninger af Aarefiguren. A. og V. centralis findes i Dybden 

 af Colliculus N. optici og forløbe en Strækning paa Nethindens Indside ; men dernæst træde 



') J. Ilyrtl, Wiener Sitzungslicrichle ISGI, 43, p. 208. 



'] H. Müller, ûIht die eiilopUsche W:ihrneliunug (1er Nelzhautgefàssp , insbesondere als Reweismitlel 

 für die Liclilperception durch die narh hinten gelegenen Netzliaulelcme[ilc ; Würzburger Verhand- 

 lungen 1854, 5, p. 411—447. 



