194 154 



de ind i alle Lag indenfor Membrana intermedia og findes fortrinsvis paa Grændsen mellem 

 Hjernetraadene og Hjernecellerne samt nærmest Indsiden af Membrana intermedia; det er 

 urigtigt, naar Leber') forlægger alle Centralkarrenes grovere Grene til Hjernetraadenes Lag. 

 Dernæst findes de i hele Nethinden helt hen til Ora serrata; men iAarefiguren seer man kun 

 de nærmest Øienaxen værende Kar og ikke de mere peripheriske. Muller mener rigtignok, 

 at dette beroer paa Nethindens ringere Opfattelsesevne i Peripherien, men denne Forklaring 

 er ikke tilfredsstillende; thi Stav- og Taplaget er væsenhgt uforandret i Peripherien, deri- 

 mod aftage Hjernetraadene foleligt, jo længere man kommer udad. Heller ikke forekommer 

 det mig tilstrækkeligt opklaret, hvorfor Aarefiguren under forskjellig Belysning af Oiet eller 

 rettere forskjellig Bevægelse af Belysningen snart befinder sig paa samme, snart paa den 

 modsatte Side af Lyset. Endelig troer jeg, at Aarefiguren ligesaa godt kan forklares gjen- 

 nem den af mig opstillede kaloptriske Theorie, ifølge hvilken Karrenes Skygge ikke perci- 

 peres af Stav- og Taplaget, men Skyggen kastes tilbage paa Scenerven og først da perci- 

 peres paa samme Maade som enhver anden udenfor Øiet (udenfor Seencrven) værende Gjenstand. 

 Krause er af samme Mening. Imidlertid mener Müller, at man ved Anvendelsen af min 

 Theorie maatte vente at faae Fornemmelsen af to Skygger for hvert Kar, da man ikke kan 

 antage, at Stavene kaste Hovedmassen af Lyset tilbage i en anden Betning end efter deres 

 Længdeaxe, men jeg kan ikke ganske indrømme Muller Rigligheden af hans Bevisførelse 

 gjennem en vilkaarligl konslrueret Figur; man kunde ifølge denne ligesaa godt antage en 

 Masse af Skygger. Czermak-) har ved særegen Belysning i sit eget Øie kunnet see en 

 regelmæssig Mosaik af smaa runde Skiver, som dog viste sig under en større Synsvinkel, 

 end der vilde svare til Gjennemsniltet af Tapperne i Macula lutea, eller med afvexlende 

 Størrelse. Denne entoptiske Fagttagelse, ifølge hvilken Stave og Tapper efter Czermaks 

 Anskuelse fremtræde som "leuchtende Binnenobjekte», kan imidlertid ligesom Aarefiguren 

 forklares ved den katoptriske Theorie, og Krause ■'') bemærker, at en lysfornemmende Nerve o: 

 Stave og Tapper, dog ikke ret vel kunde see sig selv; jeg vilde tilføie, at det end ikke er 

 beviist, at hint Billede hidrører fra Tapperne. 



Gaaende ud fra sin Theorie fremhæver Müller endelig det quantitative eller numeriske 

 Forhold mellem de forskjelligartede Nethinde-Indtryk og de tilstedeværende nervøse Ele- 

 menter og henleder Opmærksomheden paa, at Macula lutea, som besidder det relativt 

 største Antal sensible Punkter, ogsaa modtager det største Antal afNervetraade, saa at paa 



T. Leber, die Blutgefässe des Auges; Strickers Ilandbuch 1S72, 3, p. 1052. 



J, C zermalt, ûiier die entnptisclie Wahrnebmung der Stäbchen und Zapfenschicht; Sitzungsberichte 



der Academic der Wissenschaften in Wien, mathematisch-naturwissenschaftliche Klasse ISGO, 41, 



p. C44. 



W. Krause, mcmbrana feneslrata 1S6S, p. 49. 



