200 - 160 



Ligesom Muller har jeg ligeledes kun i sjeldne Tilfælde seet en skyttelformig Udvidning af 

 en Stavtraad; men naar man ikke har en forudfattet Mening, vil en saadan Udvidning aldrig 

 kunne sammenlignes med en Varikositel paa en Traad i Seenervens Udbredning eller 

 overhovedet selve Stavtraaden med en Iljernetraad. Det er imidlertid af disse Forskjelligheder, 

 som det er lettere at see end at beskrive; men del stemmer hverken med Andres eller 

 mine Undersøgelser, at disse Udvidninger ere saa hyppige, som Schnitze giver det Udseendet 

 af at være, idet man paa hans talrige Afbildninger af Stavtraade kun finder yderst faa, som 

 ikke ere forsynede med en eller flere Udvidninger, men paa Taptraadene finder man i hans 

 Arbeide af 18ÖC ingen Varikositeter, skjondt de især niaatte vise sig paa de lange Tap- 

 traade i Macula lutea; de ere efter Schulize her af samme Beskaffenhed som i Nethindens 

 Peripherie, ere blege, glatte og ligne Axecylindre, men om Varikositeter er der ikke Tale 

 førend i 18G9. Naar Taptraadene efter Schnitze have Karakter af Axecylindre, er det heller 

 ikke klart, hvorledes der paa dem kan opstaae Varikositeter, som man dog i Regelen ikke 

 antager at kunne dannes uden tilstedeværende Marv , og følgelig heller ikke kunne findes 

 paa Taptraadene, naar de ansees for niarvlose Traadc. Alle disse Forhold gjøre det meget 

 tvivlsomt, om de faa Udvidninger, man i sjeldne Tilfælde kan træffe paa Stavtraade, virkelig 

 ere Varikositeter i samme IJetydning som de paa Hjcrnetraade. Hertil kommer endnu, at 

 Hjernetraadene i Regelen holde sig godt saavel i frisk Tilstand som hærdede i Opløsninger ' 

 af forskjellig Styrke, medens Stavtraadene (ikke Taptraadene) ere meget forgjængelige. Om 

 Levninger af de Smaagrene, hvormed Stavkornene hos Mennesket og Pattedyr ere fæstede 

 til Stavtraaden, ere blevne forvexlede med Varikositeter, tor jeg ikke paastaae, men det er 

 ikke utænkeligt. 



Men selv om man antager, at Stav- og Taptraade kuune blive variköse og derfor 

 ere Hjernetraade, er det dog en dristig Slutning at erklære de Elementardele, hvortil de 

 støde, for nervøse alene af denne Grund. Det forekommer mig, at man med ligesaa stor 

 Ret kunde erklære en Muskelprimitivtraad for nervös, fordi en Nervetraad indgaaer en vis 

 Forbindelse med den. Vi maae nemlig erindre, at Stav- og Taptraade ikke gaae ind i 

 selve Stavene og Tapperne, i hvis Indre de ikke kunne forfølges, men kun støde til dem, 

 og navnlig er dette Tilfældet nu^d Taptraadene, som støde til Hætterne, medens Stavtraaden 

 uden al Tvivl danner et Hele med Slavens indvendige Del, fordi man kan see Staven paa 

 den ene Side af Membrana limilans externa og Traaden med de paahængeude Korn gaae 

 i Flugt med den gjennem nævnte Membran. Ogsaa med Hensyn til en gjennem Mem- 

 branen antagen Nerveleduing gjør samme Vanskelighed sig gjældende for Tappernes 

 Vedkommende. Muller har ikke behovet at tage dette Hensyn, fordi han ikke kjendte 

 Membranen som selvstændig Hinde, men kun taler om en mork eller kornet Linie, som 

 adskiller Stratiun uranulalum externum fra Stav- og Taplaget. Augaaende de farvede Kugler 



