171 211 



Legeme, og man kunde med Hulke være enig i, at der maatte være større Følsomhed i 

 Maculas Peripherie, hvor de endnu tyndere Stave optræde. At Tapperne skulde have Noget 

 forud for Stavene med Hensyn til Rumsandsen, hvilket Schnitze mener, fordi der kun findes 

 Tapper i Macula, er aldeles hypothetisk. Forholdet maa desuden være et ganske andet hos 

 Dyr, der ikke have nogen Macula, og som man dog ikke kan frakjende Skarphed i Synet 

 enten i eller udenfor Øienaxen. Slutningerne gaae her aabenbart i Kreds, og Ritter^) har 

 Ret, naar han siger, cdass die Tendenz der Anatomen, welche den Bau der Macula lutea allein 

 aus dem Zwecke des deutlichsten Sehens und umgekehrt das deutlichste Sehen aus dem 

 Bau des gelben Fleckes erklären wollen, auf eine völlig falsche Auffassung sich stützt». 

 Ritter mener forresten, at da Mennesket og Aben ere de eneste Dyr, der see med begge 

 Øine paa engang, tjener Macula til Nethindernes Identitet. Hverken Præmisserne eller 

 Slutningen er rigtig. 



Der er et andet Forhold, som viser, at ikke blot Fovea coeca, men ogsaa dens Omgivelse 

 i temmehg stor Udstrækning, altsaa en ikke ringe Del af selve Macula lutea, er en Standsnings- 

 dannelse; jeg sigter til den stærke Udvikling, der findes i den traadede Del af Stratum 

 granulatum externum. Her har det af mig beskrevne Tilfælde af Coloboma oculi-) givet en 

 vigtig Oplysning, som er imdgaaet min Opmærksomhed tidligere, fordi jeg ikke nøiere 

 havde undersøgt Bygningen af Macula lutea i normale Oine. Man vil erindre , at jeg i to 

 colobomatøse, menneskelige Oine fandt et pladeformigt Legeme af 6'" Længde og 3— S*'»"' 

 Brede paa hver Side af Raphe, og at jeg anviste disse Legemer deres Plads og Betydning 

 som en Standsningsdaunelse, idet jeg kaldte det Hele en enormt udviklet Macula lutea. 

 «Tykkelsen af Pladerne udgjorde V"— V", idet de bleve tyndere ud mod Randene; den 

 indvendige Rand var noget tykkere end den udvendige; hele den udvendige Plade syntes 

 noget tykkere end den indvendige. Ved at gjøre et lodret Snit af Pladerne viste der sig 

 imellem begge Overflader lodretstaaende Seiler af noget forskjellig Brede og ogsaa af i'or- 

 skjellig Høide efter Pladernes forskjellige Tykkelse. Gjorde man et meget fint lodret Snit 

 af en Plade og bragte det under Mikroskopet (1. c. Fig. 29 og 30), saae man de lodretstaaende 

 Søiler at bestaae af et Traadbundt af parallele, nøie forenede og ikke forgrenede Traade 

 med parallele krusede Rande og en Tykkelse af 0,002""». En Seile spaltede sig undertiden 

 galTelformigt ; ud imod Pladernes Rande smeltede Søllerne mere sammen. Mellem Søilerne 

 fandtes andre paatvers gaaende Traade, som vare cylindriske, glatte, ikke snoede, men for- 

 grenede sig meget stærkt, og Forgreningen udbredte sig tilsidst membranagtigt og heftede 

 sig paa Siden af Søllerne, idet den blev overordenligt bleg. Ved disse mellem Søilerne 



1) c. Ritter, Zeils. f. rat. Med. 1864, 21, p. 292. 



') A. Hannover, om Øiets foetale Tilstand under Formen af Coloboma; Bidrag til Øiets Anatomie, 

 Physiologie og Pathologie 1850, p. 92, Tab. 3, Fig. 24, 25, 27, 29, 30. 



