183 223 



siger, at netop den sidste Nervctraad gaaer til den sidste Nervecelle, tør man vel antage, 

 at hans Udsagn ikke er grundet paa nogen direkte Iagttagelse. Ogsaa de fleste andre Lag 

 blive et'terhaanden tyndere, men ere alle synlige, deriblandt ogsaa Membrana intermedia, 

 som jeg hos Mennesket endnu har seet i en Afstand af mindre end 1"""' fra Ora; hos 

 Oxen har jeg paa et Sted, hvor Nethinden havde en Tykkelse af 0,00™", seet Membranen 

 med de paa den i regelmæssige Afstande hvilende Kugler. Efter dens Forsvinden smelte 

 begge Strata granulafa sammen. Samtidigt blive Slave og Tapper lavere, idet snart det ene, 

 snart det andet Element har Overvægt; men lige paa Ora er det ikke muligt at crkjende 

 deres Bygning, skjøndt Laget som saadant lader sig skjelne fra sine Omgivelser. At hos 

 Mennesket Stavenes Tal aftager henimod Ora, og at der optra'der tomme Steder mellem 

 Tapperne, hvilket Schnitze') og Merkel anføre, kan jeg ikke bekræfte; hos Oxen fandt jeg 

 endog Stavene talrigere. Kun et Element tiltager i Styrke henimod Ora, nemlig Radial- 

 traadene; Grændsen for denne Tiltagen falder indenfor et cirkulairt Kar, som findes kort 

 udenfor Ora. Med Hensyn til Radialtraadenes Forøgelse skulle vi i det FoUende nærmest* 

 holde os til Mennesket. 



Radialtraadenes Forøgelse er først opdaget og godt afbildet af Rlessig-); han fandt 

 paa Gjennemsnit store ægformige Lakuner, begrændsede af brede og med Kjerner forsynede 

 Traadbundter og fyldte med en strukturløs Masse, hvis netformige Linier hidrørte fra andre 

 cirkulaire Lakuner; Traadene udfyldte selve Oras Rand og gik efter ham umiddelbart over 

 i Overtrækket paa Indsiden af Corpus ciliare. At det er Radialtraadene, der saaledes stærkt 

 forøges, synes Rlessig ikke at have erkjendt. Dette skele forst ved Müller^), hvem især 

 den eiendommelige Dannelse hos Mennesket var paafaldende. Han iagttog de af Radial- 

 traadene dannede Soiler og Arkader eller, som jeg troer, at de rettere bør kaldes, Tun- 

 neller, med afvexlende Udstrækning gjennem Nethindens forskj eilige Lag; men sandsynligvis 

 fordi han fandt Rummene udspilede af en Vædske, mente han, at Dannelsen kun var en 

 kadaverøs Forandring. Dette er dog ikke Tilfældet; thi uagtet Radialtraadenes Forøgelse, 

 saaledes som jeg forhen har fremstillet den, er underkastet mange Afvexlinger ikke blot i 

 forskjellige , men endog i samme Øie, maa man dog med Krause^) være enig i, at den 

 findes overalt. Dette Sidste nægter vel Henle*); men paa den anden Side fandt han den 

 dog for hyppig og for regelmæssig til at erklære den for sygelig; han iagttog den ogsaa 

 efter Fladen fra øiets Indside som et af mæandriske lyse Striber gjennemtrukket Parti. 

 Søllerne, der indeholde RIodkar og elliptiske Kjerner, blive blegere ved Eddikesyre og Kali 



') M. Schullze, Slrickeis Kandbucti 1S72, -', p. 1029. 

 ') K. Bipssig, de retinae textura 1805, p. 48, Kig. 3. 

 ') il. Muller, Zcits. f. wiss. Zoo). 1857, 8, p. 67, 71. 

 •) VV. Krause, membrona fenesliala I8GS, p. 21. 

 ') J. Henle, Elngewpiilelflire 1866, p. C6S, Fig. 517—519. 



2S* 



