185 225 



externum eller endog til Membrana limitans externa, saaledes som man kan see paa min 

 Fig. 58, Tab. 6. 1 normal Tilstand trænge de ikke ud til Membrana iimitans externa, saa- 

 ledes som Merkel') anfører, medens ban forresten bar afbildet Lagenes Fortrængning 

 rigtigt. At der kan forekomme Blodkar mellem Søllerne, stemmer derfor ganske med deres 

 Leie indenfor Membrana intermedia. Efter Ritter-) bliver det granulöse Lag benimod Ora 

 forandret til et grovt Traadnet; dette stemmer med hans forben (p. 139) skildrede Sam- 

 mensætning af dette Lag. 



De Celler, der findes foran Ora paa Pars non plicata corporis ciliaris ere en ny 

 og selvstændig Dannelse og ikke en Forandring af noget af Netbindens Elementer. Man 

 er bleven forledet til denne Antagelse derved, at Corpus ciliare i det friske Øie viser sig 

 overtrukket med et graaligt Lag, som hænger meget fast til Membrana limitans interna, og 

 hvis Bygning først bliver klar ved en mikroskopisk Undersøgelse. Mest oplysende ere saa- 

 danne Tilfælde bos Mennesket, hvor Ora træder frem med en ligesom fritliggende Spids, 

 saaledes som jeg bar afbildet det Fig. 57, Tab. G, svagt forstørret. Cellerne begynde inde 

 under Spidsen og ere ikke tydeligt udviklede, men ligge sammentrykkede under Spidsen, 

 hvorfor man kun seer en lodret Stribning, udaf hvilken de lodretstaaende Celler efter- 

 baanden fremtræde. Spidsen er helt omgiven af Membrana limitans interna, som man 

 altsaa maa tænke sig delt ved Spidsens Basis; thi den overtrækker ogsaa de lodret- 

 staaende Celler, adskilt fra dem ved en klar geleeagtig Masse. Cellerne ere først nølere 

 beskrevne og rigtigt afbildede af Kölliker^), som i Begyndelsen ansaae dem for et farvefrit 

 Epithelium paa Corpus ciliare og ikke sammenhængende direkte med Nethinden. Denne 

 rigtige Anskuelse forlod han dog og mente, at Cellerne udgik umiddelbart af Retina, uden 

 dog at ville paastaae, at de ogsaa genetisk hørte til den; det har ikke været ham muligt 

 at afgjøre, om Cellerne optraadte som en Modifikation af et eller andet Element i Net- 

 hinden eller som et helt nyt Lag. Derimod bar Müller*) ikke den ringeste Tvivl om , at 

 Cellerne ere en umiddelbar Fortsættelse af Nethinden, men anseer det for vanskeligt at 

 afgjøre deres Forhold til de enkelte Nelhindelag, fordi disse ganske kort foran Netbindens 

 stærkeste Fortynding tabe deres specifike Egenskaber og gaae over i en utydelig lodret 

 traadet Masse med Kjerner eller utydelige Cellekontourer, hvilken Forandring Stav- og 

 Taplaget dog ikke tager Del i. Størst Lighed finder han med Cellerne i Stratum granula- 

 tum internum, fra hvilke han ogsaa er mest lilboielig til at troe, at Cellerne ere udgaaede 

 under Deltagelse af Radialtraadenes indvendige Ender, paa Grund af hvilken han frakjender 



') F. Merkel, macula lutea 1809. p. IG, Tab. 1, Fig. 14. 



') C. Ritter, Archiv f. Oplilli. l.SGÛ, 11, I, p. 185. 



') A. Kölliker, mikr. Anat. ISS'i, 2, 2, p. G87, Fig. 410. 



') H. Müller, Zeits. f. wiss. Zool. 1857, 8, p. 90, Tab. 2, Fig. 22. 



