278 



3. Den kan bestemmes paa to Maader, enten ved den frie Magnetisme i hver Længde- 

 enhed eller ved det magnetiske Moment i samme. Den frie Magnetisme kan maales ved 

 den Vægt, som en Overfladeenhed kan bære; er den F, saa er den frie Magnetisme vl^. 

 Denne Methode er vel ret bekvem , men kan dog næppe give nogen stor Nøiagtighed og 

 kan heller ikke udstrækkes til store Længder. Til den anden Methode anvendes en Traad- 

 riille , som sættes i Forbindelse med et Galvanometer. Skydes Traadnillen over den Deel 

 af Stangen, hvis Moment skal findes, saa vil Inductionsstrømmen i den give et relativt 

 Maal for Mom.entets Størrelse. Disse to Methoder maa fore til samme Resultat. Thi 

 er Momentet i Punktet A m', i B m", saa er den frie Magnetisme mellem A,B, m' — m", 



f^' 7/z' ' 



den frie Magnetisme paa en Længdeenhed j-j^ — , kaldes ^'s Afstand fra Magnetiserings- 

 rullen x', B's Afstand fra samme x" , saa er den frie Magnetisme paa en Længdeenhed 



m' — m" ihn 



— ;; ;-, eller naar man gaaer til Grændsen r-- 



ic" — x' ' ° dx 



4. I Comptes Rendus for Januar 1874 findes nogle Forsøg af Jamin over Magne- 

 tiseringen af en lang Jernstang. Han benyttede den første af de angivne Methoder og 

 finder derved at den frie Magnetisme aftager eftersom man fjerner sig fra Magnetiserings- 

 rullen. Bestemmes den frie Magnetisme i Punkter, der ligge i lige Afstande fra hinanden, 

 saa danne de tilsvarende Mængder af fri Magnetisme en geometrisk Række. Kaldes Af- 

 standen fra Rullen til det undersøgte Punkt æ;, saa bliver den frie Magnetisme m bestemt ved 



m = ha~^, 

 hvor h og a ere Constanter. Fuldstændig tilfredsstiller dette Udtryk dog neppe Forsøgene, 

 som snarest vise hen til en Formindskelse af a med voxende x. 



5. Til mine Forsøg benyttede jeg en Jernstang 6'" lang og 19""" i Diameter, med 

 cirkulært Gjennemsnit. En saadan Stang kan betragtes som uendelig lang, naar Forsøgene 

 foretages i Nærheden af dens Midtpunkt, hvilket sees ved at foretage de samme Forsøg 

 paa forskjellige Steder; dette havde ingen Indflydelse paa Resultatet, naar man blot var 

 3 til 4 Fod fra den nærmeste Ende. Denne Stang omgaves med en Magnetiseringsspiral; 

 Strømmen, der lededes igjennem den, maaltes ved en i stor Afstand opstillet Tangens- 

 boussole. For at finde Momentet i et Tversnit af Stangen anbragtes en anden Rulle, 

 Inductionsspiralen omkring den. Som Inductionsspiraler anvendtes Ruller med 100 til 

 1000 Vindinger) efter Omstændighederne for at kunne maale forskjellige Strømstyrker. 

 Strømmen fra InductionsruUen maaltes paa et Electrodynamometer; den bevægelige Rulle i 

 dette var forsynet med Speil, og Udslagene maaltes paa sædvanlig Maade. Inductionsstrøm- 

 men lededes gjennem den bevægelige Rulle. Gjennem den faste Rulle lededes Strøm- 

 men fra et Batteri , hvis Styrke var afpasset efter Inductionsstrømmen i hvert Tilfælde. 



