288 14 



paa Stængerne. Først gjordes Forsøg med hele Stangen. Den blev derefter savet over i 

 to liifestore Dele, af hvilke den ene Halvdeel atter blev halveret og denne sidste endnu 

 engang halveret. Paa denne Maade var jeg sikker paa bestandig at have den samme Sort 

 Jern. Resultaterne vare: 



Uh. SIL 



Slr«mstvrkp = iO'. 



Strømstyrke = IS'. 



Disse Forsøg føre altsaa til det samme Resultat som de foregaaende; jo længere 

 Stængerne vare, desto mere remanent .Magnetisme er der i dem. Absolut taget aftager 

 den rémanente .Magnetisme med Strømstyrke, men i Forhold til den hele oprindelige .Mag- 

 netisme aftager den, naar Strømstyrken tiltager. Dette sidste kan forklares saaledes. Vi 

 have seet at q er desto større jo svagere den magnetiserende Strøm er. En Jernstang der 

 forholder sig som om den var uendelig lang, med Hensyn til en svag, magnetiserende Krafl 

 vil derfor maaske ikke gjere det med Hensyn til en stærkere Krafl. Naar Kraften er svag 

 vil den derfor ogsaa med Hensyn til den rémanente .Magnetisme forbolde sig som en læn- 

 gere Stang, det er, den vil beholde mere remanent .Magnetisme. 

 * 



15. Dette fandt jeg bekræftet ved flere Forsøg. En Jernstang No. 1 655"" lang med 

 19"" Diameter magnetiseredes som før, en anden Stang No. 2 af samme Størrelse behand- 

 ledes paa samme .Maade, endelig lagdes de begge to ind i .Magnetiseringsrullen og For- 

 søgene gjentoges. Derved fandt jeg: 



