19 



293 



mellem m og n ere bekjendte. For at opnaae dette befæsledes den ene Ende p af Silke- 

 traaden til den ene Vægt paa Atwoods Faldmaskine ; ved at lægge en storre Vægt paa den 

 anden Side kunde Hastigheden tindes og derved den Tid der ligger imellem Afbrydelsen af 

 Magnetlseringsstrømmen og Inductionsstrømmen. 



Fig. 4. 



For at undersøge Inductionsstrømmen ved Slutningen af den magnetiserende Strøm 

 anvendtes følgende Methode: I Qvægsølvskaalerne A o^^ A' dyppedes to Traade è og èj, 

 som gik hen til Magnetiseringsrullen. Den magnetiserende Strøm lededes til .4 og ^4, gjen- 

 nem a og a,, den deelle sig der i to Strømme, den ene gjennem m, den anden gjen- 

 nem hb^. Modstanden i hb^ og Magnetiseringsrullen er mange Gange storre end Mod- 

 standen i Kobbertraaden m; den Strøm, som gaaer igjennem Magnetiseringsrullen, er der- 

 for forsvindende saalænge m er paa sin Plads. Men tages den bort, saa gaaer hele Strøm- 

 men gjennem Magnetiseringsrullen, Jernstangen magnetiseres, der fremkommer en Strøm 

 Inductionsrullen, som ligesom for gjennem i?, /logiî, gaaer til Dynamometret indtil ogsaa 

 n tages bort ; hvilket skeer paa samme Maade som før. I Virkeligheden vare Hullerne 

 AA' BB' anbragte som i Fig. 5. 



Fig. 5. 



AQ 



BQ-r 



■■A,Ö 



-QB, 



2. Over Tridsen paa Faldmaskinen lagdes en Traad, i hvis to Ender der anbragtes 

 Vægtskaale paa hvilke Overvægten anbragtes. Ved foreløbige Forsøg bestemtes Grund- 

 hastigheden for Faldet for en Række af Overvægte, naar disse ere fundne beregnes let af 

 Faldhøiden Tiderne t^ og t i hvilke m og n rives bort, og dermed er altsaa den Tid t^t^ 

 bestemt, der hengaaer fra det Oieblik da Magnetlseringsstrømmen sluttes eller aabnes tii 

 det Øieblik da Inductionsstrømmen afbrydes. 



3. Vi skulle først betragte Forholdene ved Magnetiseringen. Tænker man sig en 

 Jernstang, som er fuldkommen umagnetisk, og bliver den i et givet Øieblik paa et enkelt 



37* 



