316 10 



største have Tværmaal af 18 og 22°'°' eller endog af 27— 28""" og en indbyrdes Afstand, der 

 ofte ikke en Gang er saa stor. Enkelte Steder vil man kunne paapege endnu større Skjolde 

 med 2 eller 3 Spidser, men man vil da tillige ved nærmere undersøgelse overbevise sig 

 om, at det er sammensatte Skjolde eller rettere 2— 3 Skjolde, der have udviklet sig saa tæt 

 op til hinanden, at de have hæmmet hverandre i Udviklingen og tilsyneladende udgjøre et 

 hele. Den beskrevne Størrelse og tætte Stilling have de dog kun paa en Del af Bagkroppen 

 og paa Siderne af Halen; paa Legemets forreste Del er der meget faa af dem, nogle paa 

 Bugen og op mod Ryggen, med temmelig store Mellemrum; flere foran Brystfinnerne og paa 

 den ydre Side af disses Skaft; derfra tiltage de saa i Størrelse, Tæthed og Talrighed mod 

 Halen. Selve P^innerne ere helt fri for dem, bortset fra de forholdsvis meget smaa Dan- 

 nelser af samme Art, der beklæde den største Del af Pandedusken. Paa hver Side af 

 Kroppen har jeg talt omtrent 50 af disse Skjolde. 



Farven er mat kulsort, hvor dens Styrke ikke har tabt sig ved Slid; stærkest er 

 den, som man af Afbildningen vil se, paa Finnehuden som en smal Bræmme langs med 

 alle Straalerne og deres Kløvninger, dannende en ret vakker Modsætning til den næsten 

 farveløse Hinde, der forbinder Straalerne med hverandre; men dette er ogsaa, bortset fra 

 Pandeduskens hvide og lyse Partier, det eneste Spor til Aftegning hos denne Ishavs-Dybets 

 sorte "Sødjævel», hvis Udseende ikke derved bliver stort mere tiltalende. Mund- og ujælle- 

 hulerne ere lige saa sorte som dens egentlige ydre Dele. 



Om Indvoldene kan der ikke oplyses meget, da Exemplarets i øvrigt gode Opbeva- 

 rings-Tilstand ikke strakte sig til Bughulens Organer. Dog kunde det erkjendes, at Maven 

 danner en stor Sæk, der aabner sig umiddelbart i Mundhulen med en vid Svælgaabning 

 og derfra strækker sig langt tilbage i Bughulen, udfyldende den større Del af denne og 

 vendende sin afrundede, lukkede Ende, der ikke er langt fra at naa hen til Bughulens Bag- 

 ende, nedad og bagtil, sin nedre Rand mod dens Underflade; dens Vægge ere ikke videre 

 tykke, — naar man sammenligner dem med Otieirodes, tværtimod det modsatte ; indvendig er 

 Slimhinden stærkt, men uregelmæssigt kruset og foldet. Mavens forreste, tragtformigt sig 

 indsnævrende Del er vel, ligesom hos Oneirodes, ved en stærk Klap afgrænset fra Tarmen, 

 men udvendig gaa de i øvrigt uden Afbrydelse over i hinanden. Tarmen er meget lang, 

 c. 62 Tommer, altsaa mellem 4 og 5 Gange saa lang som selve Fisken, i det mindste i 

 Tarmkanalens nærværende slappe Tilstand,; dens Vægge ere tynde; dens forreste Del nær- 

 mest Maven er forholdsvis vid (0.40°""), derefter er den forholdsvis snæver (c. 10°"°), men 

 Endetarmen atter vid (35°"°). Coeca pylorica findes ikke. Bughulens Vægge ere sorte 

 indvendig ligesom Gjælle- og Mundhulens. Exemplaret viste sig at være en Han: de to 

 ret anselige, aflange, sækdannede Sædstokke have deres Plads i Bagenden af Bughulen, 

 paa hver sin Side af Endetarmen ; hvor de støde sammen , forneden og bagtil , staa deres 

 Hulheder i Forbindelse med hinanden, og der aabne de sig, saa at sige umiddelbart, ud i 



