11 • 317 



Gattet tilligemed Endelarmen. Opklippes Sædstokkens Sækhinde, ser man, al dens secerne- 

 rende Elementer, der nærmest have Karakteren af hindeagtige, i den frie Ende noget videre 

 og mere eller mindre fligede eller indskaarne Smaasække, ere tilhæftede Sækhinden langs 

 ned ad dennes ene Side i et bestemt Længdebælte, fortsættende sig fra den ene Sædstok 

 umiddelbart over i den anden.— I Svælget, den forreste og bageste Del af Tarmen fandtes 

 nogle Nematoder (Ascaris sp.). Ektoparasiter iagttoges derimod hverken paa Gjællerne elier 

 Huden. 



Den, der vil sammenholde denne Beskrivelse med den ældre Reinhardts Optegneiser 

 om det Exemplar, der er Typus for Arten og Slægten, Himantolophus grønlandicus, vil op- 

 dage flere ikke uvæsentlige Forskjelligheder. Det Spørgsmaal opstaar da, om disse For- 

 skjelligheder ere af den Art, at de nødvendigvis forudsætte en Artsforskjel , eller om de til 

 Dels kunne forklares som individuelle Variationer, til Dels som beroende paa Fejltagelser, 

 foranledigede ved det første Exemplars maadelige Tilstand. At Hudens Tornskjolde hos det 

 ældre havde den betydelige Størrelse af 10 — 14 Linier i Tværmaal, har naturligvis sin 

 Grund deri, at det holbøllske Individ var 23 Tommer, det lytzenske kun 14 Tommer langt, 

 altsaa over en Tredjedel mindre; at deres Afstand angives til «omtrent 14 — 16 Linier», 

 altsaa noget større end deres Tværmaal, kunde derimod synes at passe mindre godt; men 

 det vil afhænge af, hvor man maaler deres Afstand, thi denne er, som vi have set, meget 

 forskjellig paa de forskjellige Steder af Legemet, og det kan skyldes det ældre Exemplars 

 Tilstand, hvis man ikke den Gang er bleven ret opmærksom paa, at derom lader sig ikke 

 sige noget almengyldigt. R. anfører kun, at paa Hovedet findes de ikke. For saa vidt er 

 der altsaa, som i de fleste andre Punkter, egentlig ingen positiv Uoverensstemmelse tilstede 

 mellem det foreliggende Exemplar og de Efterretninger, som haves om dels Forgænger. Jeg 

 vil heller ikke lægge særdeles megen Vægt paa, at «den slørsle Højde over Bugens Midte 

 indeholdes omtrent 2^l2 Gang i Totallængden»; thi naar der tilføjes: «Bugen synes at have 

 været konvex og hængende», og der, skjønl «Bugranden fra Gatboret af fortil indtil Begyn- 

 delsen af Struben var hel», dog kun med et vist Forbehold antydes, at Bugfinnerne rimeligvis 

 have manglet, bliver det dog noget tvivlsomt, om hint Forhold mellem Højde og Længde 

 har kunnet bestemmes med synderlig Nøjagtighed; men paa den anden Side er der rigtig- 

 nok et stort Spring fra el Forhold som 10:25 til et som 10 : 16. At Brystfinnens Straaler 

 kun vare 12, maa derimod vække stærkere Tvivl om den specifiske Identitet; dog derimod vil 

 man maaske kunne indvende, at hos Dibranchus atlanlicus^) er der iagttaget en næsten lige saa 

 stor Variabilitet i dette Forhold (10 — 14) hos 4 paa ét og samme Sted fiskede Individer. Men 

 værre er det med Rygfinnen; dennes Straaletal angives nemlig til 9, og det gaar ikke an 

 at bortforklare denne store Forskjel ved at antage, at de 4 kløvede Straaler muligvis ere 



Peters, Monatsber. d. Akad. d.Wissenscli. Berlin. 1875 p. 736— 42. 



40*' 



