324 18 



midtvejs mellem Afrika og Sydamerika fangne »Albecore» i sin Mave, hvis jeg ikke skuffer 

 mig, Ungerne af to arktiske Dybvandsfiske, af hvilke den ene kun kjendes fra Ishavets grøn- 

 landske, den anden kun fra dets norske Del! 



Den her omhandlede Række af sorte, svagsynede, barbugede Dybvands-Tudseiiske (de 

 være nu glatte som Oneirodes og Melanocetus, eller tornede som Himantolophus og Ceratias) 

 danne, som jeg tidligere bar bavl Lejlighed til at bemærke, aabenbart tilsammen en vel 

 udpræget Gruppe indenfor Familien. Om denne har man i den sidste Tid faaet flere nye 

 Oplysninger, hvoraf det fremgaar, at den borer til dem, der spille en ikke ringe Rolle i 

 den Dybhavsfauna, hvis Studium nu kan siges at være begyndt. Det ses af Ur. Murrays 

 foreløbige Beretning om Challenger -Expeditionens Udbytte i denne Retning'), at ved 8 

 forskjellige Lejligheder bar man faaet en Lophioid i Trawlen paa Dybder, der vexle fra 

 120—2400 Favne. Af den fra det sidst nævnte uhyre Dyb mellem de kanariske og 

 kapoverdiske Øer (22° 10 N. I5r., 22° 2 V.L.) opfiskede «Ceratias uranoscopiis« bar den des- 

 værre senere, inden denne berømmelige Jordomsejlings Afslutning, bortrevne Dr. Wille- 

 moes-Suhm i sin Tid sendt mig et lille Fotografi, hvoraf det synes at fremgaa, at den 

 har manglet den anden frie Rygstraale, der findes hos Ceratias HolbølU (hvorimod de to 

 smaa Rudimenter bag denne, der ere bekjendte fra Krøyers Figur, ere tilstede), og at 

 den lange Pandestraale ikke ved nogen Leddannelse bar været delt i to Stykker; er dette rig- 

 tigt, formoder jeg, at man i « C. uranoscopus« vil komme til at erkjende en Repræsentant for 

 en egen Slægt*). Blandt de andre med Bundslæbevaadet fiskede Lophioider nævnes « Ceratias» 

 (uden Artsbestemmelse) endnu en Gang (4° 33' S. Br., 129°680.L., 360Favne); Melanocetus 

 3 Gange (35°10'N. Br. og 139°30 0. L., 345 Favne; 0°42'S. Br. og 147° 22 0. L., 1100 

 Favne; 1° 47 N. Br., 24° 26 V.L., 1850 Favne), den sidst nævnte Gang udtrykkelig som M. 

 Johnsoni. Der opføres endelig en «Lophius» (uden Artsbestemmelse) fra 1 °50 S.Br. og 146° 42 

 0. L., 150 Favne, og en ubestemt «Lophioid» fra 120 Favne ved Nyhollands Sydostkyst. — Medens 

 nogle af Havdybets Lophioider nærmest slutte sig til ilalthea-Tjpen, f. Ex. Halieutæa stellata, 



mellem 20°30'S. ISr. og 33° 40' N. lir. og mellem 72°4G V. L og 20° 30' V.L. En lignende lille 

 Formera den sydveslllge Del af det indiske Hav (32° 40' S. Br. og 43° 60' O. L.) har ikke Spor til 

 Gat- og Rygfinne og repræsenterer saaledes rimeligvis en hel ny generisk Kombination. Det kan 

 bemærkes, at spæde Anlennarier af det samme Udviklingstrin vise saa vel disse uparrede Finner 

 som Bug finnerne meget tydeligt udviklede — en Bemærkning, som ikke er overllodig, da man, 

 i Henhold til Bugfinnerncs sene Fremkomst hos mange Fiske, kunde betvivle, at disse Smaafiske 

 med Sikkerhed kunde henvises til de apode Lophioïders Gruppe. 



') Proc. Roy. Soc. XXV, pp. 540—44. 



^) Senere er jeg kommet til Kundskab om, at denne Afbildning er gjengivet i Wyvillc Thomsons 

 • Atlanlic. 11, p. 69. Af Texten fremgaar, at Kisken kun er 90"™ lang, at Huden er tornklædt, 

 Straalerncs Antal: D; 3, A: 4, C: 8 (deraf 4 kløvede), P: 10, og at Pandestraalcn ender med en 

 sort Knop uden Forlængelser, men med en hvid Plet. 



