23 329 



dommelige bladet-pibede Udseende, som Afbildningen har søgt at gjengive. Sammen- 

 lignes Skelet-Texturen hos Brefiaben (Lopldus) med den foreliggende Fisks, maa den 

 først nævntes Benbygning, hvis svampede BeskafTenhed er saa vel bekjendt og ofte omtalt, 

 kaldes solid og fast; vel er Benvævets Beskaffenhed i begge Tilfælde væsentlig den samme, 

 men dets flbrøse Bestanddele ere hos Ceratias langt mere tilbagetrængte, dets Blødhed og 

 Løshed saa meget desto større. 



Den forreste Hvirvels øvre Buer eller Rygbuer forene sig vel over Rygmarvskanalen, 

 men danne ikke ved denne deres Forening nogen Torntap (spina neuralis)\ tværtimod, Buen 

 hæver sig op i en vingeformig Forlængelse paa hver Side, adskilte ved en Indskæring i 

 Midten. Paa 2den Hvirvel mødes Buerne allerede i en Spids, og denne hæver sig paa de 

 følgende stedse stærkere og stærkere op som en 'saakaldet øvre Torntap, der i Begyndelsen 

 kun er kort og rettet mere opad, men omtrent fra den 7de bliver længere og rettet mere 

 bagud, saa at den paa de midterste Hvirvler i den hele Række er saa lang som to Hvirvler 

 tilsammen og med sin Spidse naar til eller lidt ind over den anden Hvirvel efter den i 

 Rækken. I'aa Halehvirvlerne bliver efterhaanden denne øvre Torntap kortere og kortere, 

 og ere der til sidst Neurapofyser og Hæmapofyser hinanden saa lige, at det turde være 

 vanskeligt, paa en af disse Hvirvler i isoleret Tilstand at gjore Rede for «opn og »ned». 

 En ualmindelig stærk Udvikling, baade i Længde og Førlighed, faa Neurapofyserne og Hæma- 

 pofyserne imidlertid atter paa den næst sidste Hvirvel; de lægge sig med deres bruskede 

 Ender op mod Yderpunkterne af den vifteformede Plade, hvori den sidste Hvirvel forlænger sig, 

 og hvorved denne Hvirvel faar en fra den tilsvarende hos J^ophius temmelig forskjellig Form. 

 Ligesom hos denne Slægt har denne sidste Hvirvel i øvrigt en noget fremspringende vandret 

 Længdekam (altsaa en Diapofyse eller Parapofyse) paa hver Side af Hvirvel-Legemet. Den 

 tolvte Hvirvel er den første, hvis Bugbuer (Hæmapofyser) ere rettede bagud; de ere her 

 endnu forholdsvis korte i Sammenligning med samme Hvirvels Neurapofyser. De 3 første 

 Krophvirvler mangle aldeles Hæmapofyser, men paa de følgende 8 findes de, først lidet ud- 

 viklede eller aldeles rudimentære og rettede nedad, derefter mere udviklede og rettede 

 fremefter. Hovedforandringen i Retning — og dermed Grænsen mellem Krop- og Hale- 

 hvirvler — indtræder, som antydet, mellem den Ilte og 12te Hvirvel. Den af Bugbuerne 

 dannede Kanal er lukket i største Delen af sin Længde, men dog aaben forneden under de 

 tre eller fire forreste paa Grund af, at Halvbuerne her ikke naa sammen i Midtlinien, i 

 øvrigt er det langt fra, at de af Ryg- eller Bugbuerne dannede Kanaler for Rygmarven og 

 for de store Karstammer ere helt dækkede af de nævnte Knogledele, saaledes som det f. Ex. 

 er Tilfældet hos Klumpfiskeu (Mola) i største Delen af deres Løb; tværtimod, de nævnte 

 vigtige Organer ligge — bortset fra beskyttende Hinder — for største Delen blottede, da 

 der er store Mellemrum mellem hvert Par Neurapofyser eller Hæmapofyser, især i Hale- 

 regionen. Dog er herved at bemærke, at Krophvirvlernes og de forreste Halehvivlers Hæma- 

 pofyser og Neurapofyser udspringe med saa bred en Basis, at de fra Siderne næsten 



