330 



24 



l'ii;. 3. Tre Straalebærere. 



ganske skjule Aarestammernes og Rygmarvens Leje. l'ortil løber de nævnte INeurapofysers 

 Basaldel ud i en bul Forlængelse, der vel ikke tilvejebringer en Ledforbindlese med Hvirvlens 

 Formand i Hækken, men dog er at betragte som et Rudiment af en Ledtap eller Zygapofyse. 

 Af Straalebærere er der 3 saa vel for Ryg- som for Gatflnnen; paa den sidste af 

 hvert Sæt er der nemlig indleddet to Straaler. De ere af en mindre almindelig Form, som 



hosstaaende Figurer i og c oplyse, men den stemmer dog for saa 

 vidt med det sædvanlige, som deres smækre Del er indkilet mellem 

 Hvirvlernes øvre eller nedre Torntappe, den sammentrykte bredere 

 Del vendt mod Straalerne, der ligesom ride paa deres bruskede 

 Rand med sin kløvede Grund. Den første Gatflnne-Straalebærer er 

 længere end de andre, og som det vil ses af Fig. 3 a, saa forskjellig 

 fra dem, at den, skilt ud af sin Stilling i Skelettet, maaske mindre 

 let vil erkjendes for hvad den er. Om selve Straalerne i de upar- 

 rede Finner er intet at bemærke, uden at de let skille sig i deres to 

 Sidehalvdele, og at de have den samme løse, svampede, lamelløst- 

 llbrøse Bygning som de tættere Dele af Hvirvelforlængelserne. 

 Herfra undtages dog den frie Pandestraale, der ligesom dens 

 paa en saa paafaldende og abnorm Maade forlængede Straalebærer 

 tværtimod bestaar af et meget haardt og fast Benvæv. Til Ribben 

 — der jo ogsaa mangle hos Lophius — finder jeg ikke Spor. 

 Hovedskallen har gjennemgaaende den samme svampede, fibrolaminøse Beskaffenhed, 

 som er beskreven i det foregaaende for Hvirvelstøtten; men hertil kommer, at betydelige 

 Partier af den føtale Bruskhovedskal (Cbondrocraniet) her ere bevarede som vedvarende 

 Dannelser, dels paa Grænsen mellem mange af de ved dens Forbening fremkomne Knogler, 

 dels under flere af de over eller omkring Bruskskelettet udviklede overfladiske (parastotiske) 

 Knogledannelser. Dens almindelige Konfiguration kan vel, skjønt ikke uden betydelige Til- 

 lempninger, føres tilbage til Bredflabens (Lophius), som dog snarere i sine Formforhold er 

 den mindst normale af de to; men der er dog navnlig den væsentlige Forskjel, at der her 

 ovenpaa Kraniet findes en dyb Hule eller Rende — aaben oventil i største Delen af 

 sin Længde, men lukket bagtil i Nakkepartiet paa en kort Strækning —, der strækker sig 

 gjennem hele Nakke-, Isse- og Panderegionen. (Jeg formoder, at i denne Rende har 

 Pandestraalens Straalebærer [Inter spinale) til Dels sit Leje, i hvilkel den kan skydes frem og 

 tilbage, men har ikke Vished for denne Formodnings Rigtighed.) Hovedskallen er bredest 

 og højest bagtil over Tiudingepartiel; derfra afsmalner den stærkt nedadtil mod den for- 

 holdsvis- smalle og fortrinsvis af Kilebenet dannede Grundflade, mindre stærkt fortil mod 

 Snuden. Set bag fra (Fig. 4) har den el Omrids som en høj ligebenet Trekant med afstum- 

 pede Vinkler; set fra Siden (Fig. 5) er den ligeledes i Hovedsagen begrænset af 3 Linier: 

 den kortere, uregelmæssige NakkeUnie, den krumme Pandelinie og Grundlinien. Set oven 



