356 



interparietalia, parietalia, frontalia, Alæ magnæ (!), Processus pterygoidei (!), Squama temporalis 

 samt alle Ansigtets Ben, blandt hvilke han ikke nævner Maxilla inferior, men vel Concha 

 inflma, som dog i det mindste hos Mennesket dannes i Primordialbrusken. 



Ilos menneskelige Embryoner er Primordialbrusken udviklet paa samme Maade og 

 bestaaer af de samme Dele. Jacobson har rigtigt bemærket, at der fra den udvendige Rand 

 af Os ethmoideum strækker sig en Bruskplade hen til Alæ parvæ, som hos spæde Em- 

 bryoner ere meget lange og naae udad og opad indtil Midten af Margo frontalis ossis 

 parietalis. Som Rudimenter af Primordialbrusken, naar den er forsvunden (forbenet), undes 

 Brusklameller mellem Pericranium og Dura mater, nemlig Levninger af den bruskede Ala 

 parva, og ved Angulus posterior et inferior ossis parietalis Levninger af den Bruskplade, der 

 tildels bedækkede Pars petrosa og derfra strakte sig hen til Os occipitale; han mener sikkert 

 her de Processus, som jeg har kaldet petroso-parietalis og petroso-occipitalis. Som Lev- 

 ninger anfører han ogsaa Ossa Wormiana ved Pars mastoidea, det Os sesamoideum, som 

 Cortese') opdagede ved Spidsen af Pars petrosa, og de smaa, stundom halvløse Plader, der 

 findes paa Superficies anterior partis petrosæ. Septum nasi anseer han for den eneste Del 

 af Primordialbrusken, der for bestandigt beholder sin oprindelige bruskagtige Beskaffenhed; 

 hertil maae dog, som vi ville finde, føies flere andre. 



Medens Jacobson var beskjæftiget med sine Undersøgelser, anstillede Eschricht^) 

 aldeles lignende paa Hvalfostre og fandt strax Leilighed til at gjøre adskillige Berigtigelser. 

 I sine Slutningsbemærkninger over Bardehvalhovedets Benbygning fremhæver han først, at 

 «Grundlaget til hele Hovedets Beenbygning er et sammenhængende Brusklegéme, som optager 

 hele dets Axe, fra Nakkehullet indtil Snudespidsen. I den bagre Halvdeel (Craniedelen) ud- 

 gaae fire Par mere eller mindre vingeformige Forlængelser fra dets Sider, nemlig Grundlaget 

 til Nakkebenets Ledestykker, de bagre, de fordre Kilebeensvinger og Siebenets Sidedele. 

 Disse Vingepar stige meer eller mindre i Veiret, og deres ydre Rande sammenbindes ved 

 en peripherisk Bruskstrimmel». «Ogsaa fra Brusklegemels forreste Halvdeel, som vi have 

 kaldt Ansigtets Axebrusk, udgaae bagtil bruskede Vingepar, men de krumme sig nedad og 



') De Ben, som Corlese beskrev 1625, have efter Morgagni (de sedibus et causis morborum 1779, I, 

 Epistola III, 22, Pag. 41) kun været Forbeninger i en Hjernearterie; allerede Haller (Bibliotheca 

 anatomica 1774, I, Pag. 355) benævner dem: ossicula carotidis. Cfr. I. Henle, Handbuch der syste- 

 matischen Anatomie 1855, I, I, Pag. 152 og Anm. De af andre Anatomer beskrevne Ben i Fissura 

 petroso-basilaris ere meget ubestemte i deres Forekomst og Form ; de anføres hos Voxne og hos 

 Børn (Wenzel Gruber, Beiträge zur Anatomie des Schädelgrundes; Mémoires de l'Académie des 

 Sciences de St. Pétersbourg 1869, Série VII, XIII, No. 7). Jeg har truffet et saadant Ben allerede 

 hos et 5 Maaneders Foster, men det var dannet mellem Membraner og borte, ligesaa lidt som Ossa 

 Wormiana, ikke til Primordialbrusken. 



') D.F. Eschricht, Undersøgelser over Hvaldyrene. Femte Afhandling. Det kgl. danske Videnskabernes 

 Selskabs naturvidenskabelige og mathematiske Afhandlinger 1846, 12, Pag. 272, sqq. 



