358 10 



hos Svinet en for stor Udstrækning, eller at han lader Parietalpladerne , hvis Skjæbne hos 

 Svinet han forresten ikke angiver, gaae for heil op; i det mindste har jeg hos Svinefostre, 

 der rigtignok vare lidet ældre end de, han beskriver og afbilder, fundet Parietal- og Frontal- 

 pladerne langt mindre, og de forbenes i hvert Tilfælde ikke i Primordialbrusken. Om Pars 

 petrosa siger han, at den indtager en særegen Stilling, fordi den ikke synes at høre til 

 Primordialbrusken, hvorom der dog ikke kan være nogen Tvivl; ifølge Afbildningen saavel 

 af Svinet som af Mennesket regner han den dog derhen. 



Hos Mennesket reduceres Primordialbruskens Udstrækning yderligere, idet hele den 

 øverste Kapsel mangler, og Parietalpladen kun er rudimentært angiven ved den nærmest 

 Pars petrosa værende Del. Pars occipitalis ligner det senere Os occipitale, men dens overste 

 Afdeling hører hos Mennesket ikke til Primordialbrusken. [ Pars sphenoidea er Ala parva 

 af betydelig Størrelse og viser i sin forreste Rand Spor af Svinets Frontaldel med et Foramen 

 spheno-frontale. Pars ethmoidea stemmer med det senere Os ethmoideum. Endelig høre til 

 Pars nasalis Septum nasi, üruskdelen, som danner et Tag under Næsebenene, og Sidedelene 

 af Næsehulhederne samt Concha infima. Den Del, der ligger under Næsebenene, den yderste 

 Spids af den bruskede Ala parva samt Rudimenterne af Frontal- og Parietalpladen resor- 

 beres; derimod holder Primordialbrusken sig gjennem hele Livet i Septum og Alæ nasi. 

 Forholdene i Pars petrosa, Ilørebenene, Pars mastoidea og Tungebenet forbigaaer han. Alle 

 øvrige Kraniets Ben dannes ikke i Primordialbrusken, men mellem Membraner og ere ikke 

 præformerede som Brusk. Om de af ham og andre Iagttagere angivne Forbeningspunkter 

 vil blive handlet senere. 



Da Spondli arbeidede under Kölliker'), skulle vi her strax meddele Resultaterne af 

 sidstnævntes Undersøgelser, der bleve ofl'enliggjorte nogle Aar senere. Først viser han, at 

 de Ben, der hos Pattedyrene ikke dannes i Primordialbrusken, ikke staae i noget genetisk 

 Forhold til denne, men ere adskilte fra den ved et Perichondrium; heller ikke opstaae de 

 af Brusk, som Ingen har kunnet eftervise. Naar Ben opstaae af Brusk, begynder For- 

 beningen i Regelen fra Bruskens Midte og skrider derfra ud mod Overfladen, idet der skeer 

 en Afieiring af smaa uregelmæssige Kalkkorn, der senere oploses for chemisk at forene sig 

 med Benets organiske Bestanddele. Saaledes er Forholdet i Extremiteternes Ben og i de 

 Ben, der dannes gjennem Kraniets Primordialbrusk. De, der ikke dannes derigjeunem, vise 

 ikke noget Spor til Brusk paa deres Rande eller Flader, men deres Overflade er i For- 

 bindelse med membranøse, af Bindevæv med istrøede Celler bestaaende Udbredninger, 

 mellem hvilke deres Væxt foregaaer saavel i Brede som i Tykkelse uden foregaaende 

 Afieiring af Kalkkorn. Formen af de Ben, som opstaae af Brusk, er fuldstændigt præformeret 



A. Kolli ker, Berichte von der königlichen zootomischen Anstalt zu Wûrzburg; zweiter Bericht für 

 das Schuljahr 1847 — 48, 1849, Pag. 35. Med Hensyn til nogle tidligere Undersøgelser henviser jeg til 

 hans historiske FremstiUiDg sammesteds. 



