402 54 



Membrana spinoso-occipitalis, der begrændsede Foramen magnum bagtil som Fort- 

 sættelse fra Rygradens Hinder, indeholdt ingen Brusk og lod sig spalte i flere Lag; skjøndt 

 den nærmest bredede sig over Baghovedets Bagside, syntes dog Forholdet at være dette, at 

 den spaltede sig i to Blade, mellem hvilke Brusken fra Pars occipito-mastoidea hvilede. 



Pars condyloidea. Condyli selv helt bruskede, med en skraa Fure paa Artikulations- 

 fladen. Ovenfor og bag dem fandtes en gaffelformig Forbening, som omfattede den bageste 

 Del af Foramen condyloideum anterius og bag Condylus bredede sig i en halvmaaneformig 

 Forbening, hvori fandtes en Aabning, Foramen condyloideum posterius. Sideranden af 

 Foramen magnum begrændsedes saaledes fortil af Brusk fra Pars condyloidea, midtveis af 

 den gafîelformige og halvmaaneformige Forbening, bagtil af Brusk fra Pars occipito-mastoidea 

 og af Membrana spinoso-occipitalis. 



Pars basilaris. Midtveis fandtes en lancetformig, fortil tilspidset Benkjerne, som 

 med sin konkave bageste Rand begrændsede Foramen magnum lige fortil. Benkjernen gik 

 gjennem hele Bruskens Tykkelse og var maaskee noget større' paa Delens forreste (nederste) 

 Flade, hvor den dækkedes af stærkt, fibrøst Væv, der allerede nu var vanskeligt at fjerne 

 og senere som bekjendt bliver endnu stærkere. Den øverste Del af Benkjernen var paa 

 den bageste (øverste) Flade dækket af en Benskal, som man kunde løsne, uden at den 

 øvrige, mere porøse Benkjerne tabte sin Form; paa den nederste Flade lod denne Ad- 

 skillelse sig ikke gjøre. Paa Siderne af Benkjernen gik Brusken over i Pars condyloidea. 



Pars sphenoidea. 



Brusken fra Pars basilaris fortsatte sig uden Afbrydelse opad, idet den blev noget 

 bredere og tillige paa Bagsiden noget udhulet, og dannede den skarpe Rand af den bru- 

 skede Pars perpendiciilaris sellæ turcicæ. Paa Siderne hang Brusken sammen med den 

 forreste bruskede Ende af Pars petrosa; Overgangen var betegnet ved en temmelig dyb Fure, 

 som var udklædt med stærkt fibrøst Væv, der senere bliver endnu stærkere og efter Bru- 

 skens Hensvinden danner den fibrøse Forbindelse mellem Apex ossis petrosi og Corpus 

 ossis sphenoidei og Pars basilaris. 



I Bunden af Sella turcica skimtedes gjennem den overliggende tynde Brusk to 

 runde Benkjerner, en paa hver Side; paa den nederste Flade af Corpus sphenoideum laae 

 de derimod blottede paa hver Side af den mellem dem fremspringende bruskede Crista. 

 Midt imellem Benkjernerne var Bunden af Sella i Legemets Midtlinie tyndere og gjennem- 

 sigtigere, dog fandtes der ingen Aabning. 



Planum foran Sella turcica var udmærket ved en halvmaaneformig Ophøining, som 

 vendte Konvexiteten bagtil og var temmelig skarpt fremtrædende (Limbus sphenoideus 

 Henle). Ilalvmaanens fortil vendende Horn endte paa hver Side med en lille rund Ophøi- 

 ning, som stødte umiddelbart til og var forenet med en større, foran og udenfor den 



