75 423 



dels forbenet, idet der under iMikroskopet saavel viste sig krystalinske Kalkmasscr som Ben- 

 legemer. Efter Behandling med Saltsyre fremkom de oprindelige Bruskctilcr med tykke, 

 lagvis afsatte Vægge og stor rund Kjernc; Beulegemerne efterlod blege, i begge Ender til- 

 spidsede Kjeraer uden Forgreninger. 



Pars ethmoidea. 



Fra Midten af Planum udgik en Ophoining, hvorpaa Brusken fortsatte sig ud i 

 Crista galli. Pars cribrosa havde mistet den storste Del af sin Lyreform, idet den Del, 

 som hvilede paa Teelum orbitæ fra Os frontale, omtrent var absorberet. Den var nu næsten 

 rektangulær som hos den Voxne. Crista galli endte fortil med to Vinger, som til Siderne 

 gik over i den fortykkede og som en Vold opkastede , forreste , bueformige Iland af Pars 

 cribrosa. Den forreste Flade af Crista galli gik nedad og fortil med en lille Fordybning 

 over i Pars nasalis. Denne Brusks to Sldebalvdele hang sammen i Legemets Midtlinie, 

 kun adskilte ved en dyb Fure, der fortsatte sig ned over Næseryggen; bagpaa støttede 

 denne Brusk sig og var i .Midtlinien forenet med den forreste Rand af Pars perpendicu- 

 laris. Oventil hvilede de forbenede Næseben paa Næsebruskens forreste Flade, men vare ikke 

 dannede af den; ogsaa ragede Næsebrusken langt længere ned, saa at hele den bruskede 

 Næseryg omtrent var tre Gange saa lang som Næsebenene. Brusken var tykkest i Næse- 

 ryggen, men meget tynd udad paa Siden af Næsen, især nedad. Den strakte sig helt ud 

 i Næsevingerne, men var her saa tynd, at man maatte tage Loupen til Hjælp og gjore lod- 

 rette Snit. Man kunde da see den tynde, klare Brusk, hvilende paa den meget tykkere 

 uigjennemsigtige Næseslimhinde. Endnu tydeligere fremtraadte Forholdet under Mikroskopet. 

 Bruskcellerne vare aldeles ens saavel i Næseryggen som yderst i Næsevingerne, meget 

 smaa, tæt sammentrængte, hvilende i en hyalin Grundsubstants uden fibrøs Tilsætning. 



Lamina papyracea var ikke forbenet, og saavidt man kunde skjoune, heller ikke 

 Os lacrymale. Der fandtes et membranost Overtræk (Periosteum), som forst bekhedte den 

 nederste Flade af den forbenede Pars horizonlalis ossis frontalis og dernæst i Margo superior 

 lamlnæ papyraceæ hang meget fast sammen med en tilsvarende Beklædning (Dura mater) 

 paa Benets øverste Flade. Overtrækket gik derpaa ned over Lamina papyracea og hang 

 atter I dennes nederste Rand sammen med den Membran (Periosteum), som beklædte 

 Overkjæbens Indslde. Efterat dette Overtræk var borttaget, kom en glat Hinde tilsyne paa 

 Pars papyracea, der hang noie sammen med Brusken og neppe lod sig skille fra den, 

 saa at den til Primordialbrusken ikke hørende Lamina papyracea maa dannes mellem 

 Overtrækket og Hinden. Under den glatte Hinde fandtes Udsiden af Pars papyracea 

 delt i en IMængde smaa knoprede Lapper, i hvis Stilling man, dog kun tildels, allerede 

 udenfra kunde erkjende Retningen af Conchæ paa dens Indslde. Pars papyracea gik 

 fortil over i Sidebrusken af Pars nasalis med en nedentil bølgeformig Rand; bagtil 



