91 439 



gaaende Benknude en Plade, der ved en kun I""" bred Brusk var adskilt fra Benpladen i 

 Pars basilaris; fortil trængte den Pars perpendicularis parlis ethmoideæ foran sig. 



Forbeningerne i Radices alæ parvæ vare blevne større og vare temmelig skarpt 

 begrændsede; Radix anterior var sammenvoxen med den oprindeligt runde Benkjerne paa 

 Siden af Planum, og sidstnævnte mutigen ogsaa med Radix posterior; i det mindste laae de 

 i noie Berørelse og vare forenede ved meget stærkt fibrøst Væv. De runde og i Størrelse 

 forøgede Benkjcruer vare paa Overfladen næsten sammenvoxne i Midtliuien af Planum og 

 gik i Dybden, saa at de kom frem paa Siderne af Radix rostri, ovenfor og foran Ben- 

 knuden gjennem Corpus ossis spheuoidei paa Kraniets nederste Flade, idet de vare ovale 

 forfra bagtil. Den udadgaaende Spids af Ala parva var brusket; dens forreste Rand ragede 

 frit frem, og nedenfor den saaes nogle korte Spidser, 



Processus alaris, som var nøie sammenvoxen med Benknuderne i Bunden af Sella 

 turcica, endte med en trefliget Rand, hvorpaa Ala magna var fastvoxen, men Forbindelsen 

 var endnu kun svag. Ala pterygoidea interna var fastvoxen nole til Ala externa; kun dens 

 øverste Del, som syntes at repræsentere den bageste Del af et Cornu sphenoidcum, ragede 

 frit frem paa et Underlag af tæt Bindevæv. Den isolerede Forbening for Hamulus i)terygoi- 

 deus sad løs og bevægelig paa Ala interna og havde et Gjennemsnit af lidt over 1"'™; den 

 indeholdt i Skallen Benlegemer, men dens Indre var kun forkalket; efterat Kalken var opløst 

 med Saltsyre, fremkom som sædvanligt de store Bruskceller med rund Kjerne. 



Pars ethmoidea. 



Pars cribrosa, som neppe mere viste noget Spor af Lyreformen, Crista galh og Pars 

 perpendicularis vare Brusk ; Vomer dannede en tyk Benskal med straaleformige Forlængelser 

 udover den nederste Rand af Pars perpendicularis. Pars nasalis, hvorpaa oventil de forstørrede 

 Næseben hvilede, strakte sig helt ud i Næsespidsen; dens nederste Rand var bølgeformigt 

 udskaaren, og Bruskpladen trak sig dernæst bag Processus nasalis maxillæ siiperioris og 

 bag Os lacrymale, som var meget tyndt, men forbenet saaledes, at man kunde gjenkjende 

 alle Enkeltheder deri. Dernæst gik Brusken bag Lamina papyracea, som var bindet og uden 

 Spor af Forbening, og bar paa Indsiden de tre Conchæ, nedentil strækkende sig i Høide 

 med Concha infima. Lamina papyracea forholdt sig paa følgende Maade : Den nederste Flade 

 af Pars horizontalis ossis frontalis var beklædt med Periosteum, som gik ned over Lamina 

 papyracea, i hvis øverste og nederste Rand det var stærkt sammenvoxet med det Peri- 

 osteum, som beklædte den øverste Flade af Os frontale og Maxilla superior; det var en 

 Fortsættelse af det Periosteum, som beklædte den forreste Flade af Næsebenene. Efterat 

 hele dette Periosteum tilligemed Ossa nasaha, Os lacrymale og Processus nasalis maxillæ 

 superioris vare borttagne tilligemed Periosteum for Lamina papyracea, stødte man overalt 

 og følgelig ogsaa i Regionen af Lamina papyracea paa en fast, men meget fin Membran, 



