448 100 



anlog, at de osteogene Kjerner (saavelsom Marvcellerne) nedstammede fra Brusklegemerne, 

 taler for, at han ikke fuldstændigt vilde afsætte Brusken fra dens hidtil hafte Bestilling i). 

 Jeg skal nu først vise, at Benlegemerne dannes umiddelbart af de Kjerner, der findes i 

 Periosteum og med dette gjennem de Haversiske Kanaler ogsaa trænge ind i Bruskens 

 Indre, og samtidigt søge af gjendrive H. Müllers Antagelse, at Kjernerne, som vise sig i 

 de Kanaler, der dannes i Brusken saavel før som efter Afleiring af Kalksubstants, skulde 

 tage deres Oprindelse fra de henflydte Bruskceller; dernæst skal jeg oplyse, hvorledes det 

 forholder sig med nogle af de isolerede Iagttagelser, der i Almindelighed endnu anføres 

 som Bevis paa Brusks umiddelbare Overgang til Bensubstants. 



For det første maa det om de paagjældende Kanalers Rolle overhovedet bemærkes, 

 at Osteoblaslernes nævnte Oprindelse ikke vil kunne eftervises ved Dannelsen af Ben 

 mellem Membraner, naturligvis fordi der her hverken findes Brusk eller Bruskceller. Og 

 da det er udenfor al Tvivl, at denne Bendannclse skeer gjennem Osteoblaster, maatte man 

 antage to forskjellige Kilder til dem. Dernæst synes det ligesaa misligt at antage, at den 

 samme i de dannede Kanaler henflydte Masse skulde kunne afgive Dannelsesstof til lo 

 saa forskjellige Bestanddele som Marvceller og Osteoblaster, eller at der kunde være Over- 

 gange mellem dem. Fremdeles har jeg aldrig 1 Kraniets Primordialbrusk truffet det ringeste 

 Spor til Marvkanaler, hvorimod jeg ikke vil nægte, at de kunne opstaae i Brusken paa et 

 senere Stadium, naar der allerede har dannet sig Marvkanaler, vel at mærke, i selve Ben- 

 massen, og naar Ossifikationsranden med Kanalerne umiddelbart fortsætter sig ind i Bru- 

 sken. Endelig stride mine Iagttagelser af Forbeningen i det menneskelige Kraniums Pri- 

 mordialbrusk mod den Rolle, som H. Muller tillagde Bruskcellernes Kjerner (Protoblasterne). 

 Jeg gaaer derfor over til Skildringen af denne Forbening. 



Til Undersøgelsen vil jeg anbefale 3 Maaneder gamle Fostre, og man kan vælge 

 de forskjellige Forbeninger i den nederste Del af Squama occipitalis. Pars basilaris, den 

 halvmaaneformige Forbening bag Condyli, Ala magna osv. Paa nogle Steder, saaledes i 

 Ala parva og Conchæ, ere de store klare Celler, der i det Følgende skulle beskrives, mindre 



H. Muller udtaler sig med den ham egne Forsigtighed ikke om nogen bestemt Del af Bruskcellen, 

 men siger kun gjenlagne Gange, at Benlegenierne ere «Abkömmlinge der Knorpelzellen» (1. c. Pag. 150, 

 174, 223); selv dette Udtryk ledsager han undertiden med el »höchst wahrscheinlich«. Kölliker 

 (Handbuch der Gewebelehre des Menschen 1867, Pag. 210) siger, at det er Bruskcellernes Protoblaster, 

 hvorved han (Pag. 64) forstaaer Bruskcellens Indhold og dens Kjerne. Jeg tager imidlertid ikke i 

 Betænkning her at indskrænke Begrebet til Kjernen alene, da man ikke ret vel her kan tænke sig, 

 at et niembranlost flydende Indhold skulde omdannes til et fast Legeme. Forovrigt kan man for 

 den folgende Frenislilling gjerne fastholde Kôllikers Begreb om Protoblaster. Ofr. C. Robin, sur 

 l'évolution de la nolocorde 1868, Pag. 62 Note. — .S. Stricker (Vorlesungen über allgemeine und 

 experimentelle Pathologie 1878, 2, Pag. 319) staaer ikke blot endnu paa det ældre Standpunkt, idet 

 han ikke tvivler om, at Bruskceller gaae direkte over i Marvceller, men siger endog, at Bruskceller 

 under Benenes Udviklins kunne forvandles til rode Blodlegemer! 



