109 '^S? 



Lag af Bindevævstraade af samme Naiur som i det mellemste Lag og blandede med talrige 

 Kjerner, der ere mindre indad mod Hjerneliulheden, større og tillige talrigere nærmest del 

 mellemste Lag. Traadene i dette Lag syntes ofte at ligge mere uordnet eller sammenfiltrede, 

 hvilket dog maaskee hidrørte fra Præparationen, uagtet Ligttagelsen blev gjentagen mange 

 Gange paa forskjellige Præparater og med al mulig Forsigtighed; det Samme var Tilfældet 

 med det inderste Lag paa den nederste Afdeling af Squama, men Kjernerne vare her 

 meget talrigere og i det hele større, hyppigere ovale end runde. Til Marvkanaler var der 

 ikke det allerringeste Spor i noget af Lagene, ei heller naturligvis til Bruskceller. For- 

 beningen er udgaaet direkte fra de i Bindevævet iblandede Kjerner, som omdannes til 

 Benlegemer, medens Kalkmassen ensformigt gjennemtrænger hele Laget. Det inderste Lag 

 er Forbeningens Matrix indad; den begynder paa dennes Udside, og først senere slutter 

 Forbeningen fra Periosteum externum sig dertil. De to Blade af Periosteum kommunicere 

 da indbyrdes tvers igjennem Benflisen. 



Lignende Forhold træffer man ved Undersøgelsen af Randen af en Benflise, f. Ex. 

 fra den øverste Afdeling af Squama ossis occipitalis, naar Forbeningen er skredet lidt videre 

 frem (Tab. 2, Fig. 22). Den øverste Rand er besat med fine og tynde, forbenede Takker, 

 som ere forenede ved en gjennemsigtig Hinde. I denne Hinde, hvis Grundlag er traadet 

 og stribet, findes en stor Mængde ovale og tilspidsede Kjerner; nærmest den forbenede 

 Spids ere Kjernerne vinklede og begynde at antage Benlegemernes blivende Form (Tab. 2, 

 Fig. 22, a). De yngste Benlegemer ere oftest lyse og blege med faa eller ingen For- 

 greninger; de ere aabenbart blevne større kort før eller i det Øjeblik, de fra Kjerner for- 

 andredes til Benlegemer (Tab. 2, Fig. 22, b). I noget ældre Lag ere Benlegemerne mørkere 

 og stærkere forgrenede, men med Grenenes Tiltagen bliver selve Legemet mindre (Tab. 2, 

 Fig. 25); derfor ere i Regelen de mørke Benlegemer mindre end de lyse; dog træffer 

 man ogsaa mørke Benlegemer nærmest Forbeningsgrændsen og omvendt lyse Benlegemer 

 med faa Forgreninger midt inde i noget ældre Forbeninger. Grændsen mellem Hinderne 

 og Spidserne er forresten skarp, og Kalkmassen har gjennemtrængt Forbeningen ensformigt 

 og er ikke kornet eller krystallinsk. 



Der er endnu et Sted, hvor man temmelig let kan see Kjernernes Overgang til Ben- 

 legemer, nemlig i forbenede Plader midt i Kraniets flade Ben, Os frontale og Os parietale, der 

 dog ere saa smaa, at de forst opdages ved Mikroskopet. I den tynde Benplade træffer man 

 talrige, mørke, mere eller mindre stærkt forgrenede Benlegemer, blandede med lyse Ben- 

 legemer; de danne et, høist to Lag paa hinanden (Os frontale. Tab. 2, Fig. 21 og 24). Mellem 

 dem sees runde, ovale eller uregelmæssige Øer af blød, ikke forbenet Masse, med temmelig 

 talrige, store, runde, ovale eller kantede Kjerner, hvilende i et stribet Grundlag; mange af 

 Kjernerne have Smaagrene, og man kan træfi'e enkelte Kjerner hvilende helt eller tildels paa 

 selve Benpladen. Forbeningsgrændsen er ikke altid saa lige som i ovenfor anførte Tilfælde, 



Vidensk. Selak. Skr , 5. Række, naturvidensk, og math. Afd, XI 6. 57 



