460 ' 112 



paa den anden Side to Ben, hvoraf hvert tilhører sit skeletdannende System, kunne 

 voxe sammen uden Spor af den tidligere Adsi^illeise, saaledes Squama temporalis med 

 Os petrosum, der lige til Fødselen ere adskilte, eller Processus longus mallei med 

 Malleus. Naar Forbindelsen mellem to i Primordialbrusken dannede Ben er en Synchon- 

 drose, f. Ex. mellem Pars petrosa og Os occipitale, udfyldes Mellemrummet mellem 

 Benene med Levninger af Primordialbrusken , som dog tillige antager en mere fibrøs 

 Karakter. 



Under Fostrets Væxt vedbliver Primordialbrusken at tiltage i Størrelse og Tykkelse ; 

 om den end paa nogle Steder fortrænges af Forbeningen, vedbliver den at voxe paa andre 

 Steder. I visse Ben synes Forbeningen i Primordialbrusken at afløses af eller at slutte 

 med en intermembranøs Forbening; dette er vistnok Tilfældet med Spidsen af Ala parva 

 og med de tynde Rande af Ala magna og Alæ pterygoideæ; naar der ikke længere findes 

 Brusk, kan Forbeningen kun skee intermembranøst. Bruskmængden i Conchæ og i Laby- 

 rinthen er ikke betydelig, og Forbeningen i Væggene af Cellulæ ethmoideæ skeer uden Tvivl 

 for en stor Del ligeledes kun intermembranøst (ofr. Pag. 443). Ogsaa Eiementardelene 

 tiltage i Væxt; saaledes have Bruskcellerne en ringere Størrelse hos mindre Fostre og i 

 yngre Brusk end hos større og i ældre (Tab. 1, Fig. 12, 13, Tab. 2, Fig. 15). Om Ben- 

 legemerne gjælder dette neppe, skjøndt de kunne have forskjellig Størrelse i forskjellige 

 Forbeninger; ogsaa har jeg truffet Fostre, hvor samtlige Benlegemer syntes mindre end 

 ellers (Tab. 2, Fig. 21). 



Medens Størstedelen af Kraniets Primordialbrusk finder sin indirekte Anvendelse til 

 forskjellige Bens Dannelse sammesteds, er der nogle af dets Dele, som helt forsvinde, 

 andre, der forblive bruskede gjeunem hele Livet. De Dele, der forsvinde, tildels allerede 

 under Fosterlivet, uden at nogen Forbening træder istedet, ere Processus petroso-occipilalis 

 og -parietalis, Processus Meckelii og den lyreformige Udbredning af Pars cribrosa paa 

 Tectum orbitæ ossis frontalis, efter Kölliker'j ogsaa Bruskkapslerne til Sinus sphenoidei, 

 maxillares og frontales samt Dele af Conchæ før deres Forbening. Man kunde her ogsaa 

 anføre, at Aabningen for Chorda dorsahs i Pars basilaris occipitalis meget tidhgt lukker 

 sig. — Blivende Brusk ere Dele af Pars nasalis (ikke blot den nedenfor Næsebenene 

 værende dorsale og laterale Del, men efter Zuckerkandl-) ogsaa i den barnlige Alder af 

 den Del, hvorpaa Næsebenene hvile), en Del af Pars perpendicularis ethmoidea (rimeligvis 

 ogsaa den af Uuschke'^) beskrevne Vomer cartilagineus dexter et sinister samt efter 



') A. Kölliker, Entwicklungsgeschichte 1879, Pag. 457. 



2) E. Zuckerkandl, zur Anatomie und Entwicklungsgeschichte der Naso-Ethmoidalregion; Medizinische 



Jahrbücher 1878, Pag. 314. 

 ^) E. Huschke, Lehre von den Eingeweiden und Sinnesorganen; S. T. Sömmering, vom Baue des 



menschlichen Körpers 1844, 5, Pag. 606. 



