115 463 



Den nederste Afdeling nedenfor Linea semicirciilaris superior forbenes i Pri- 

 mordialbruskens Pars occipito-mastoidea. Afdelingen kan i Begyndelsen være tyndere end 

 den øverste Afdeling, senere er den sædvanligt tykkere. Begge Siders Brusk støde sammen 

 i Legemets Midtlinie , og Foreningsstedet er tidligt betegnet ved en lille Fremstaaenhed. I 

 denne midterste Del danner der sig strax nedenfor Linea semicircularis superior en paatvers 

 liggende, uparret, oval og begrændset Fortykkelse af Brusken. Den findes hos Fostre 

 paa lidt over 2 Maaneder, og man kan samtidigt spore Forkalkning i den, men virkelig 

 Forbening findes først noget senere; hos 3V2 Maaned gamle Fostre træffes Benlegemer, 

 og som det synes, tidligere i Forbeningens bageste Plade end i den forreste. Forbeningen 

 kommer i det hele lidt senere end i øverste Afdeling, og det viser sig derfor ogsaa her, 

 at et saakaldet sekundært Ben kan forbenes tidligere end et primært; dog har jeg truffet 

 et 3 Maaneders Foster, hos hvilket den øverste Afdeling endnu var membranøs, medens 

 den nederste Afdeling indeholdt lyse Benlegemer og i sin øverste Rand var fyldt med op- 

 stablede Bruskceller. Den ovale Forbening bliver derpaa tilspidset i begge Ender, Randene 

 blive saugtakkede og gribende oventil ind i Takkerne paa øverste Afdelings Forbening, hvor- 

 efter begge Afdelingers Forbeninger voxe sammen. Galea aponeurotica gaaer uafbrudt hen 

 over dem, og under Mikroskopet seer man det lodrette Forløb af dens Længdetraade ; paa 

 Forbeningernes forreste Flade hviler et ikke afbrudt kjernerigt Lag. Alligevel angiver den 

 mere og mere fremtrædende Linea semicircularis superior allid Grændsen mellem For- 

 beningerne, og det for det blotte Øie forskjellige Udseende af deres Substants røber i 

 længere Tid deres forskjellige Oprindelse. Efterat begge Forbeninger ere forenede , ved- 

 bliver deres Væxt saavel opad og nedad som ud til Siderne. Nedad skeer Forbeningen 

 paa Bekostning af Pars occipito-mastoidea, dog vedbliver denne at voxe og at tiltage i 

 Udbredning og Tykkelse især udad til Siderne. De tvende Siders Brusk støde i Regelen 

 sammen i Legemets .Midtlinie uden dog at være sammenvoxne. Under den fortsatte Ud- 

 vikling lægger Membrana spinoso-occipitalis sig ind imellem dem, og de adskilles tillige, 

 men ikke altid, ved en Spids eller tungeformig Forlængelse (Os Kerckringii, Os epactale. 

 Manubrium squamæ occipitalis Virchow), der rager ind mellem dem fra Forbeningens 

 nederste Rand, og som noget hyppigere lægger sig ud over Bruskens Bagside end over 

 dens Forside; Forbeningens bageste Plade synes overhovedet i Væxten at være forud for den 

 forreste. Der er imidlertid hos begge Siders Brusk en Tilbøielighed til at voxe sammen i 

 Legemets Midtlinie, og man kan paa den mellem dem værende Membrana spinoso-occipi- 

 talis ligesom finde Stænk af Brusk. Forbeningen vedbliver tilsyneladende at trænge Brusken 

 nedad; denne hviler i en Fals af Forbeningen, hvis bageste Plade rager længere ned, 

 saa at det sidste Spor af Brusk maa søges paa Kraniets Indside. Idet den nedentil kon- 

 vexe Forbening tiltager nedad, fortrænger den tillige Membrana spinoso-occipitalis. 



