123 471 



maa her bemærkes, at Forlængelsen, der fra Planum lægger sig ind i Incisiira splienoidea 

 partis cribrosæ. elhmoideæ, er foruddannet i Brusken, 1 hvis Midtlinie der ligeledes findes 

 en lille brusket Crista, som fortsætter sig ud i Crista galli. 



Ala parva. 



Den Afvexling, man finder i dens Form og Længde hos Voxne, giver sig allerede 

 lilkjende i Brusken. Særligt maa det dog fremhæves, at der fra den forreste Rand kan 

 udgaae Takker i forskjellig Mængde og Størrelse, som lægge sig ud over Pars horizontalis 

 ossis frontalis, og skjondt de kunne holde sig til den sidste Del af Fosterlivet, dog ikke 

 forbene, men efterhaanden forsvinde. Det Samme gjælder om de Takker, der udgaae fra 

 den forreste Rand og ere sammenvoxne med lignende Takker fra den lyreformige Udbred- 

 ning af Pars cribrosa ethmoidea. De kunne være netformigt forenede og være saa tynde, 

 at man let overseer dem eller fjerner dem med den fibrøse Bedækning paa deres Over- 

 flade; til andre Tider kunne disse Brusktakker, uagtet de forsvinde, efterlade Indtryk paa 

 Pars horizontalis. Bruskens forreste Rand staaer i Almindelighed frit frem, læggende sig 

 ud over Pars horizontalis ossis frontalis og den lyreformige Pars cribrosa, og Takkerne 

 udspringe inde under Randen, som senere synker ned. Luschka') gjør opmærksom paa 

 tvende Processus fra den forreste Rand af lugum sphenoideum (Planum), en paa hver Side 

 af Incisura ethmoidea; deres forreste Rand er fri og rager ud over Lamina cribrosa; disse 

 Alæ minimæ kunne forekomme som isolerede Benplader. 



Bruskens Spids er sabelforraigt bøiet udad og naaer oftest helt ud til Angulus 

 inferior et anterior ossis parietalis. Imidlertid er det undertiden kun tilsyneladende, at 

 Brusken gaaer saa langt udad; thi den Folde, som Hjernehinderne danne, begyndende fra 

 Sideranden af Pars perpendicularis sellæ turcicæ og derfra gaaende udad i en fortil konvex 

 Bue i den bageste Rand af Ala parva, indeholder helt udad ingen Bruskceller, om end den 

 rødlige Masses Udseende for det blotte (Jie kunde tale derfor, men kun en Kjeruedannelse, 

 som hviler i et svagt stribet Grundlag. Naar derfor de forbenede Alæ parvæ naae helt ud til 

 Os parietale, er det vel muligt, at den yderste Ende er dannet mellem Membraner; vi have 

 allerede forhen (Pag. 460) gjort opmærksom herpaa og ville finde det gjentaget ved Ala magna 

 og Alæ pterygoideæ. 



De to Rødder, hvormed Ala parva udspringer, og det mellem dem værende Foramen 

 opticum sees allerede hos knap 2 Maaneders Fostre. Den første Forbening optræder i 

 Spidsen af Radix posterior hos Fostre, der ere SVi Maaned gamle; der danner sig bag 

 Foramen opticum en oval, haard Benknude, paa hvilken Hjernehinderne lidligt hænge 



') H. Luschka, die kleinsten Keilbeinflügel; Siebold und Kölliker, Zeilsclirifl für wissenscliaftliche ■''q 



Zoologie 1857, 8, Pag. 123, Tab. 3. ,._.^, . *-' 



,C- 



