147 495 



Ossicula uuditus. 



Trommehulen er i den tidligste Tid fyldt med en gelatinøs Masse, der omgiver de 

 meget bløde Høreben og gjør det vanskeligt at isolere dem; senere bliver Massen mere 

 membranes og lader sig lettere fjerne, men Trommehulen er endnu ved Fødselen fyldt 

 dermed^). Dens Vægge ere ikke overalt dannede af Primordialbrusk. Udad dannes Væggen 

 s den i Annulus membranæ tympani udspændte, tykke og uigjennemsigtige, senere tyndere 

 Trommehinde. Opad er Bruskvæggen ikke fuldstændig. Den bageste Del af Udhulingens 

 Loft dannes vel i Primordialbrusk, som hidrører fra en Brusksøm paa Udsiden af Pars 

 petrosa, der forbenes og lægger sig mod den nederste Rand af Pars squamosa ossis 

 temporalis, men den forreste Del af Loftet, som ligeledes lægger sig mod den nederste 

 Rand af Pars squamosa, er membranøs og forbenes uden foregaaende Brusk. Indad er 

 Væggen derimod fuldstændigt Brusk. 



Fra denne indvendige Væg udspringe samtlige tre Høreben som en »ammen- 

 hængende, brusket Udvæxt^). De ere hos Fostre under 2 Maaneder meget bløde, næsten 

 gelatinöse og ufuldstændigt formede, men udgjøre en eneste sammenhængende Masse uden 

 Spor af Adskillelse. Denne Masse staaer i uafbrudt Forbindelse med Trommehulens 

 Væg paa det Sted, hvor senere Fenestra ovalis skal dannes, og Stapes lader sig ikke efter- 

 vise som selvstændig Dannelse. Hos Fostre under 2 Maaneder ligger den Bruskmasse, 

 hvoraf Incus og Malleus fremgaae, saa tæt op til Trommehulens indvendige Væg, at man 

 har Vanskelighed ved at løsne den, og endnu hos Fostre paa 2V2 Maaned danner Stapes 



') V. Urbantschitsch, ein Beitrag zur Entwiclvlungsgeschichte der Paukenhöhle; Sitzungsberichte 

 der mathemalisch-naturwissenschaftlichen Classe der kaiserl. Acad. der Wissenschaften 1873, 67, 3, 

 Pag. 19, mit I Tafel. 



'} E. Magitot et C. Robin (sur un organe transitoire de la vie foetale designé sous le nom de 

 cartilage de Meckel; Annales des sciences naturelles 1862, 18, Pag. 238) antage, at Horebenene tage 

 deres Udgangspunkt fra Processus Meckelii , og at hvert enkelt Ben strax fra Begyndelsen af dannes 

 som selvstændige Stykker hvert for sig. A. Kolli ker (Entwicklungsgeschichte 1879, Pag. 437, 477, 

 478, 486, 734), som kalder Hørcbenene selvstændigt optrædende Dannelser og paaslaaer, at Incus 

 aldrig udgjør eet Stykke med Malleus, nægter nogensinde hos Kaninen at have truffet noget Stadium, 

 i hvilket Labyrinthens og Stigbøilens Brusk gik i Et, men tilføier dog strax, at det er muligt, at de 

 have hængt sammen under deres første bløde Anlæg. Foramen ovale anseer han for et ikke for- 

 brusket Sted i Labyrinthens Væg, men som altid er fyldt med Basis stapedis. Efter Reichert dannes 

 Incus og Malleus med Processus Meckelii i den forste OJellebue, og Stapes i den anden, men 

 KöUiker opkaster Tvivl, om Stapes overhovedel er en Del af en Gjellebue. Det sidste benægtes 

 ogsaa aldeles af I. Gruber (Monatsschrift für Ohrenheilkunde 1877, Pag. 156), som viser, at Stapes 

 opstaaer af samme Dannelsesmasse som Labyrinthen, og at Basis ikke i Begyndelsen er adskilt fra 

 den, men dog paa sin Indside nøle markeret. Cfr. ogsaa E. Zuckerkandl (ibidem 1878, Pag. 81) 

 og L. Loewe (über Entstehung des knorpligen und knöchernen Labyrinths; Centralblatt für die 

 medicinischen Wissenschaften 1878, No. 30, Pag. 549), som om Kaninfostre anfører, at Brusken til 

 første og anden Gjellebue danner sig i umiddelbart Sammenhæng med den bruskede Ørekapsel. 



