510 162 



Ilos et 8" langt Oxefoster fandt II. Müller') en Opsviilming paa Chorda dorsalis, 

 saavidt man af Beskrivelsen kan dømme, i den senere Synchondrosis spheno-occipitalis. 

 Hos flere menneskelige Fostre anfører han Spor af Chorda i Basilarbrusken, og af et 6V2" 

 langt Foster afbilder han i den senere Synchondrosis spheno-occipitalis en uregelmæssig 

 Hulhed, fyldt med Levninger af Chorda og forsynet med forskjellige Gange op mod Clivus. 

 Lignende Hulheder fandt han paa samme Sted hos et nyfødt Barn som ogsaa hos Børn 

 efter Fødselen og anseer dem for at være af intervertebral Natur samt at foranledige de af 

 Virchow, Luschka og Zenker beskrevne gelatinöse Svulster paa Clivus. 



Efter Robin") ender Chorda hos Cavia med en Opsvulming, som naaer hen mellem 

 Øinene; hos to andre Cavia endte den paa samme Maade i de bageste to Trediedele af 

 Corpus sphenoideum ; hos Mus decumanus naaede den til den bageste Fjerdedel af Oiet 

 uden Opsvulming, hos en anden til Corpus sphenoideum ; hos Kaninen endte den i Niveau 

 med den forreste Ende af Ørekapslerne, og Enden var noget opsvulmet. Hos Mennesket 

 afbilder Robin den med kølleformig Ende mellem øinene; hos tre noget større Fostre (og 

 et Faarefoster) naaede den til lidt bag Øinene, saa at den forreste Ende berørte den bageste 

 Rand af Corpus sphenoideum uden at trænge ind i det, altsaa i Niveau med den forreste 

 Ende af Ørekapslerne; Enden var kølleformig. 



Dursy^) har gjort opmærksom paa, at Knudernes Form og Leie hos Oxen ere for- 

 skjellige fra dem hos Mennesket og Svinet. Hos Oxen fandt han en langagtig Opsvulming 

 i Egnen af den senere Benkjerne i Pars basilaris, en anden mindre i den bageste Om- 

 givelse af Sella turcica; dog tilføier han, at han hos Oxen ikke kan anerkjende nogen 

 Fortykkelse af Chorda i den senere Synchondrosis spheno-occipitalis, men hos Svinet var 

 der sammesteds en stor bikonvex Opsvulming og en meget mindre, førend Chorda trængte 

 ind i Sella turcica. Hos Oxefostre af i — 6'^'™ Længde dannede Chorda en nedad konvex 

 Bue i Clivus og endte med en Kolbe nær det bageste Omfang af Sella turcica, undertiden 

 dannende en spidsvinklet Krumning, hvis Spids naaede Bruskens dorsale Overllade eller 

 endog ragede op over den, saa at den blot var dækket af Hjernehinderne. Meget lignende 

 Forhold fandt han hos Svinefoslre. Hos et 7''"",5 langt menneskeligt Foster kunde han 

 ikke iagttage Chorda i den forbenede Pars basilaris; i Egnen af den senere Synchondrosis 

 spheno-occipitalis var der lo større Hulheder med Chordaceller, adskilte ved et brusket 



') H. Muller, über das Vorkommen von Hcslen der Chorda dorsalis bei Menschen nach der Geburl 



und über ihr Vcrliältniss zu den Gallertgeschwülsten am Clivus; Henle und Pfeufer, Zeitschrift für 



rationelle Medicin 1858, 2, Pag. 202, Tab. 3, Fig. 1, 2, 7, 15. 

 ') C. Robin, notocorde 1868, Pag. 15, Tab. 1, Fig. 1, a; Pag. lü, Tab. 2, Fig. '( , a; Pag. 18, 



Tab. 6, Fig. 13, 1; Pag. 21, Tab. I, Fig. 2, d, Tab. 3, Fig. 7; Pag. 23, Tab. I, Fig. 3, a, 



Tab. 9, Fig. 36; Pag. 26, Tab. 2, Fig. 5, a; Pag. 28, Tab. 3, Fig. 6, a. 

 ^) E. Dursy, Entwicklungsgeschichte des Kopfes 18C9, Pag. 16, 28, 33, 37. 



