4 E. HOLMGREN, KORTELINNERVATIONER O. KORTELKAPILLARER M. M. 



faringssätt, hvaraf jag betjänat mig äfven vid härdningar — , 

 och efter en 20 k 24 timmar liar jag undersökt djnren dels 

 direkt, dels efter tillsats af fixerande ammoninmpikrat. Vid 

 användandet af Golgi's metod har jag gått så till väga, att 

 jag efter injektion med respektive härdningsvätska (bikromat- 

 osmiumlösning) genom vas dorsale, sönderklippt de respektive 

 organen efter djurets död i smärre stycken, samt låtit dessa 

 senare ligga i nyssnämnda vätska ungefär 5 dygn, hvarpå de, 

 efter afsköljning, nedlagts uti en lapislösning, h vartill, enligt 

 VAN GEnrcHTEN, på 100 kbc. blifvit tillsatt en droppe myrsyra. 

 Efter ungefär 12 timmars förlopp har jag upptagit dem ur 

 denna vätska, sköljt dem noga i 95 % sprit, därefter öfver- 

 flyttat dem i successivt abs. alk., xylol eller toluol och så i 

 canadabalsam på täckglas. 



Nästan samstämmiga resultat ha vunnits genom båda dessa 

 metoder. 



Det har visat sig, att nerverna så väl hos de malpighiska 

 och analkörtlarna (figg. 1 och 2), som ock hos spinkörtlarna 

 (fig. 5) bilda koiitinnerUga intercelhdära plexus. Några rami- 

 rikationer, som skulle intränga uti själfva cellerna, har jag där- 

 emot aldrig lyckats iakttaga. I de flesta fall nå de talrika 

 nerver, hvilka förse de vid anus mvnnande körtlarna (anal- 

 körtlarna), den högsta hvälfningen af de alveolära utbugtningar, 

 hvilka bland annat karakterisera dessa körtlar från de malpi- 

 ghiska »kärlens, som tömma sig i den främsta delen af procto- 

 deum (fig. 1). A dessa senare som ock å spinkörtlarna inträda 

 nerverna mera oregelbundet fördelade. Konstant plägar dock 

 en nervbana förefinnas vid den distala änden af nyss nämnda 

 organ. — Efter att hafva nått körtelns omfång, utplatta ner- 

 verna sig och afkasta sin perineuralskida, hvilken tyckes kon- 

 tinuera med körtelns membrana propria, och skicka utlöpare 

 åt skilda håll för att med dessa uti de intercellulära spatierna 

 bilda ett hela körteln igenom kontinuerligt plexus. En del 

 af dessa utlöpare lämna omsider nätverkets banor för att böja 

 sig ut öfver cellens basala yta, där de tyckas fritt sluta (fig. 1). 

 A de körtlar, hvilka hade blifvit behandlade med methylen- 

 blått, trodde jag mig finna direkta förbindelser de skilda nerv- 

 elementen emellan. Den GoLGiska metoden, som lämnade di- 

 stinktare färgningar, visade mig dock, att denna uppfattning 

 ej var med verkliga förhållandet öfverensstämmande, utan 

 löpte de skilda nervprocesserna endast jämsides med hvar- 



