BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 18. AFD. IV. N:0 8. 7 



rade bildningar, då jag på snitt af härdade körtlar med starka 

 förstoringar kunde iakttaga inuti cellkropparnas åsar väl af- 

 gränsade kanaler, livilka uti exquisita fall visade sig till sin 

 ömsesidiga anordning fullkomligt sammanfalla med de bilder 

 jag erhållit synnerligast med den GoLGi'ska metoden (fig. 11). 



Jag hade således, beträffande de malpighiska och anal- 

 körtlarna, lyckats iakttaga och följa vägarna för respektive 

 se- eller exkretets aflägsnande ur körtelcellerna. Sekretet, 

 livilket närmast tömmes uti de preformerade intracellidära 

 IcörteJkajnllarerna, föres genom dessa till de intercellulära gån- 

 garna, h vilka leda detsamma till de of van skildrade blåsfor- 

 miga cellerna, som sålunda ej torde utgöra något annat än 

 sekretbehåUare. Körtellumen står helt naturligt i direkt kom- 

 munikation med dessa behållare. 



Snitt genom härdade malpighiska och analkörtlar gåfvo 

 emellertid vid handen, att sekretet kan aflägsnas äfven på 

 andra vägar. Ej så sällan kan man nämligen iakttaga, huru- 

 som sekret ansamlas omedelbart under cellbrämet på vissa 

 circumscripta ställen; cellbrämet spännes så småningom bal- 

 longlikt ut, hvarvid de tämligen lätt förgängliga stafvarna i 

 basalbrämet afFalla, under det att deras fotstycke, i form af 

 en kontinuerlig membran, hvilken tyckes vara ganska elastisk 

 eller tänjbar, begränsar den ur cellen in i körtellumen in- 

 skjutande sekretblåsan (fig. 10). Blåsan spränges omsider, 

 hvarvid sekretet tömmes och det hopfallna cellbrämet regene- 

 reras. Detta sätt för sekretets aflägsnande ur cellerna erinrar 

 i sina hufvuddrag ej obetydligt om det egendomliga sekre- 

 tionsförlopp hos mesenteri cylinderceller, som van Gehuchten 

 noggrannt skildrat hos en del insektformer och hvilket jag, 

 med några modifikationer af denne framstående forskares iakt- 

 tagelser, kunnat konstatera hos Jepidopterlarverna. (Ent. 

 Tidskr., 1892.) — Det föreföll mig till en början rätt egen- 

 domligt att körtelceller, hvilka egde preformerade, intracellu- 

 lära utföringskanaler för sitt sekret, behöfde dessutom till- 

 gripa, och detta så ofta, en så pass, om jag så får säga, 

 onaturlig väg för sitt sekrets aflägsnande som rätt genom 

 cellens eget bräm. En närmare granskning af GoLGi-prepa- 

 raten skulle dock måhända lämna mig någon acceptabel för- 

 klaring härpå. Jag trodde mig nämligen finna hurusom cell- 

 kroppen i nivå med sin kärna oftast saknade körtelkapillarer 

 (se t. ex. fig. 7 eller 9!), och det sekret som här bildades och 



