bnigel indskrænker sig nu tit den midterste Deel af Jylland ojj nerliij»- 

 dömmerne, hvor Torv findes i Overflodig-Led, og Transporten gjör Steen- 

 kullene kostbare. 



De Egenskaber man fordrer af gode Torvekul ere: at de ere faste 

 ikke for letbrækkelige eller tilböielige til at smuldre, efter Brændingen 

 bor de Lave beholdt Torvens Form, de maa være temmelig tunge, sorte, 

 glindsende i Bruddet og give en vis Klang , naar man slaaer to 

 Stykker sammen, endelig maa de ikke indeholde formegen Aske, og hvad 

 der især er vigtig ved deres Anvendelse i Metallurgien, Asken maa ikke 

 indeholde skadelige Bestanddele, navnlig Svovl- og Phosphorforbindelser 

 i betydelig 3Iængde. 



Ikke al Torv egner sig lige godt til Kul; de lette Torv, hvor 

 Torvegjæringen endnu ikke ret er begyndt, give faa og löse Kul; de sorte, 

 deigagtige, hvor Torvegjæringen er skeet fuldstændigt giver vel tunge og 

 faste, men ialmindelighed letbrækkelige og derfor smaa Kul 5 de bedste 

 Kul faaer man af den Torv, hvor Torvegjæringen er temmelig fremskreden 

 uden dog al være skeet fuldstændigt, saa at der endnu findes Plantetrevler 

 tilbage, der giver Torven Sammenhæng, og hindrer den fca at revne 

 under Torringen; hvis man ælter Torven vil man erholde de bedste Kul 

 ved Blandingen af de to sidstnævnte Torvarter* æltet Torv giver ialmin- 

 delighed flere Smaakul end Skjæretorv, men mindre Kulslöv. 



Hvad Torven i Lyngmoserne (Höilandsmoserne) angaaer, hvoraf 

 idetmindste i Danmark de fleste Torvekul brændes, dan kan den i Hen- 

 seende til dens Brugbarhed til Kul deles i 5 Bælter: 



1. Bæltet af den gide Torv, der sædvanlig ved en færdigdannet 

 Mose udgjor de forste 10—14 Tommer nærmest Overfladen. Torvegjæ- 

 ringen er her ikke synderlig fremskreden, saa at man tydelig seer de 

 Mosarters Struclur hvoraf Törvemasscn er dannet. Torven fra dette Bælte 



