191 



Finnerne og Indskallen. 



1 vor forelöbige orienferende Beskrivelse have vi, paa Grund af 

 en vis Lighed i Stilling og Form, sammenlignet Finnerne med dem hos 

 Sepiola, dog ere de ikke fuldt saa r^gstillede, skjöndt endnu mindre saa 

 bugstillede, som hos Rossia; de ere fremdeles ogsaa længere og smallere, 

 og mindre regelret afrundede. Saaledes udgjorde Finnens Liængde 

 2| Tomme hos el Exemplar, hvor Kroppen kun var 4 Tommer; den 

 störste Höide af Finnen, ud imod Enden, var 19 Linier, den mindste, 

 omtrent paa Alidten, 15 Linier. Breden af Kroppen imellem begge 

 Finner var paa samme Exemplar 1^ Tomme. 



1 de tre Fjerdedele af sin Længde er Finnen understöttet af en 

 bruskhaard Masse, bedækket af hvidgule, seneglindsende Fibre, der skinne 

 igjennem Hudbedækningerne. Denne fastere Deel ligger ikke lige i 

 Midten, men nærmere den nederste Rand, hvilket igjen medförer en vis 

 Forskjel i Randens Dannelse, saa at den nederste er ligelöbende, den 

 överste S-formig bugtet, betingende Finnens forskjellige Böide. Indad 

 gaaer den överste Rand heller ikke over i Kroppen paa samme Maade, 

 som den nederste, men istedelfor at folge Finnens fastere Deel heelt hen 

 til Kroppen, springer den skraat opad, og kan som en Fold forfölges 

 over Ryggen indtil henimod Rygarmens Basis ^). 



Den fastere Deel i hver Finne sees endvidere at gaae indad mod 

 Midten af Dyret og der at stöde op til et haardere Legeme (en indvendig 

 Skal 2) j delte er paa Rygsiden kun bedækket af Huden, og frembyder 

 sig for Foleisen som en temmelig smal Kam, indtrykt i Midten, knopfor- 

 migt fremslaaende opad (mod Hovedet) og nedad (mod Bunden af Sækken), 

 medens det paa Bugsiden synes bredere og mere plant, men kan der 



>) vide Tavle I. 



•) Professor Esehricbt kalder dette Legeme „einen KnorpelwirbePj Analogien med 

 Cepbalopodcrncs indre Skal synes dog at ligge temmelig nær. 



