209 



som Hnalaaren at fjldes, som Bcviis for den virkeligt stedßodcnde For- 

 bindelse. 



Hos Sciadephorea og den anforte Octopus er derimod Forbindelses- 

 Aabning-en let at finde. Sepiolcn have vi rigtig-nok ikke havt til Afbe- 

 nyttelse, vi maae imidlertid efter Analog-ien betvivle Rigtij^heden af Grants 

 Angivelse, da tillige de undersögte Individers ringe Störreise maa have 

 besværliggjort denne i sig selv vanskelige Undersögelse. 



Vi maae saaledes antage, at Blodet under visse Omstændigheder 

 træder ind i Vedhænget og at dette altsaa fungerer som Hjerteore. Men 

 selv afseet fra den positive Forklaring, synes Owens 31ening ikke tilfreds- 

 stillende. 



Det er nemlig en Regel for al rudimentær Dannelse, at den 

 hidrörer fra en standset Tidvikling; den forudsætter derfor en Periode i 

 Udviklingslivet, i hvilken den senere henvisnende Deel staaer i Samklang 

 med de ovrige Deles og Systemers Udvikling. 



Nu betinger et rudimentært Aandedræfsorgan deels Spor af det 

 Organ, hvori Aareforgreningen skulde komme i Beröring med Aandedræt- 

 tets 3Iedium, deels Spor af de tilforende Kar. 



Vilde man altsaa med Owen i Vedhænget see en rudimentær Gjælle, 

 da raaatte man have ventet at finde det udenfor Pericardiet, om man 

 end kunde antage, at det rudimentære Aandedrætsorgan skulde have 

 kunnet lösne sig fra Sækken. Efter dets nuværende Plads indenfor 

 Pericardiet maatte Vedhænget have udviklet sig udaf Karsystemet, og 

 vilde altsaa i det höieste kun kunne antages for et Rudiment af de 

 til den forsvundne Gjælle gaaende Kar. Udviklingshistorien lærer imid- 

 lertid med hvilken Lethed disse forsvinde, medens Aandedrætsorganet, 

 om end kun i sine understottende Dele, pleier at lade Spor tilbage af 

 sig 5 allerede af denne Grund skulde vi altsaa have betvivlet Vedhæn- 

 gets Betydning selv som Rudiment af det andet Gjællepars Karsystem. 



ni. Stlsk. naturvid, ng malhrm. ^Ifh. XII Detl. Dd 



