233 



FORSTE AFSNIT. 



Finhvalernes Osteologîe î Almindelighed og Vaagehvalens 



i Særdeleshed. 



A. Hovedel. 



For rigtiçen at bedomme Formen af Finhvalernes benede Hoved, 

 vil det være nödvendijjt at sammenlig'ne den med de andre Hvaldyrs, 

 Del vil da lettelig-en vise sig, at hvad deri findes fælleds for hele denne 

 Orden i Modsætning lil de övrige Pattedyr, altid staaer i Forhold fil 

 dens fælleds Bestemmelse at leve udelulikende i Havet og i Kamp med 

 Bölgerne, hvorimod det Særegne i det benede Hoveds Form hos Barde- 

 hvalerne i Almindeligbed og Finhvalerne i Særdeleshed nærmest betinges 

 af selve Bardernes Tilstedeværelse og af Hjernens Indskrænkning i For- 

 hold til hele Legemts colossale Omfang. 



Hos alle Hvaldyr gaaer Hovedet i lige Flugt med Rygraden, 

 holdes altsaa i en vedvarende stærk Strækning. Dertil udfordres over- 

 ordentlig kraftige Nakkemuskler i Forhold til Hovedets Tyngde, og 

 dertil atter en betydelig Brede af den bageste Nakkeflade, dannet af 

 Nakkebenets Skældeel. 



I Modsætning til den bageste brede, flade Deel, er Hovedels for- 

 reste Ende — selv om det her ved Beklædningen af de blöde Dele bliver 

 ganske stumpt, saasom hos Spermhvalen og Hvidfisken — i sin Been- 

 bygning altid meer eller mindre tilspidset, saa at hele Hovedet frem- 

 stiller en Kegle, den Form, hvorved det bliver bedst skikket til at 

 gjennemskære Bölgerne. 



Den forreste spidse Deel af Hovedet dannes hos Hvalerne, lige- 

 som hos de fleste andre Dyr, deels af Underkjæben deels af Overkjæbe- 

 og Mellemkjæbebenene, mellem hvis forreste Deel Spidsen af Hovedets 

 Axebrusk trænger sig frem (see Tavle X Fig. I og 2 c); men Næse- 



Fid. Sei. naturvid, og mathem. jéfh. XII Deel. v>g 



