233 



derved ad Issen til en Iiöist indskrænlset Plads, og det Samme er Til- 

 fældet med Tindingebenenes Sltældcel. 



Endnu langt mere paafaldcnde ere de Forandringer, som vise 

 sig hos Spermhvalen og især hos Næbhvalen. Skjöndt Underkjæben, og 

 dermed tillige Ganen, hos den forste er saa overordentlig smal, er dog, 

 til Optagelse af den uhyre Masse blöde Dele og den deri indsluttede 

 flydende Olie, Overkjæben bred og derhos stærlst udhulet fra Snude- 

 spidsen af og heelt op bagenfor Næsegangenes ydre Aabninger paa Ske- 

 lettet. (See Cuvier, osscm. foss. V, 1. Tab. 24 Fig. i, 2, 5, 4, 5). Hos 

 Næbhvalen finder en lignende Forandring Sted af Hovedets Been, kun 

 at derhos paa Siden af hvert af Overkjæbebenene viser sig en höi 

 Længdekam. (Camper, observ. anat. sur la str. des cétacés PI. 13, gjen- 

 givet hos Cuvier 1. c. Tab. 24 Fig, 20.) 



Bardehvalernes Hoved er i de væsentligste nys angivne Puncter 

 formet som de andre Hvalers: bagtil bredt og fladt (Tab. IX Fig. 1 o), 

 fortil lobende spidst ud; Næseboerne liggende tæt foran det meest op- 

 höiede Sled paa den ovre Flade. Overkjæben er hverken forholdsviis 

 saa lang som paa de spidshovede Delphiner, ei heller saa bred som paa 

 adskillige slumphovede, dog, Breden og Længden tilsammentagne, er 

 Hovedet — idetmindstc Finhvalernes — ikke alene absolut, men ogsaa 

 relativt af större Omfang end hos nogen af Tandhvalerne. 



For at tage den her specielt beskrevne „Vaagehval" til Exem- 

 pel, blev det allerede i en foregaaende Afhandling („over Hvalernes 

 ydre Fosterformer" Vidsk. Selsfe. Skr. Ilte Bd. Pag. 241) anfört, at 

 dens benede Hoved indtager noget under ^, men noget over ^ af hele 

 Legemets Længde, Halen deri iberegnet. Dette saa store Omfang af 

 Hovedel, selv i Forhold til den colossale Hrop, betinges aabenbart af 

 den særegne Maade, hvorpaa disse overordentlig store, fede Dyr gribe 

 deres Næring. 



Til at opfange de i uoverseelige, tætte Skarer i Havet svömmende 



tig' 



