269 



Underlsjæbebenene ere, som belsjentlt, hos Bardehvalerne af en 

 usædvanh'g^ simpel Form, der lader Menigmand antage dem for colossale 

 Ribbeen. Deres bageste Deel ligger næsten i samme Höide som hele 

 deres övrige Længde, eller bæver sig liun svagt derudover, og er derhos 

 kun lidet tyklsere, overmande svagt spaltet i to stumpe Dopper, en 

 nedre (a), som forestiller den egentlige bageste Ende af selve Benet 

 (angulus maxillæ), og en ovre (b), som forestiller Ledetappen (processus 

 condjloidcus). IVoget længere fortil hæver Muskelfappen (processus co- 

 ronoidcus) sig i Veiret, og lige fra dette Sted af boier den bageste 

 Deel af Underkjæbebenet sig i modsat Retning, allsaa med Convexiteten 

 indad. — I det Hele taget ere Overkjæbebenene udvendig convexe, ind- 

 vendig fladt afslebne, især længere fortil, hvorved deres forreste stumpe 

 Ende faaer Form af en Spatel. Deres överste Rand er paa det voxn«» 

 Dyr og det större Foster temmelig skarp, men har endog paa forstnævnte 

 endnu en Længderende, Spor af den tidligere meget djbe og vide Tand- 

 rende, der paa det mindste Foster (Tab. XI, Fig. 5 og 6 e— f ) indeholdt 

 en lang, uafbrudt Række af Tandkimer (Fig. 5). Paa Indersiden af 

 den bageste Ende sees den store Indgang for Nerver og Blodkar. 



Særdeles i öine faldende var paa det mindste Foster den saa- 

 kaldte Meckelske Stræng eller den bruskede Urunderkjæhe (Tab. XI x), 

 der fra Fjeldbenet af snoede sig om Indersiden af Underkjæbebenenes 

 bageste Deel og derpaa optoges i en saa dyb Fure af Benet heelt ud til 

 defs Spidse, at den med fuld Ret kunde siges at ligge indeni selve Benet. 

 Ved sin betydelige Tykkelse (1'") i Forhold til Benets (5"0» fj'dte den 

 det endog for en stor Deel, og i Midten af Benet omsluttedes den næsten 

 heelt af Beenvæggene, saa at den kun var synlig gjennem en tynd 

 Længdesprække. Fortil laae den atter mere fri (Tab. XI Fig. 5 x — x). 



Foreningen mellem Underkjæbens Ledetappe og Tindingebenenes 

 Ledegruber have allerede flere Iagttagere (Hunler, Meckel, Rapp) angivet at 

 skee hos Hvaldyrene overhovedet, ikke som hos alle andre Hvirveldyr ved et 



