271 



sees Tung'ebenet med sine lo fordre Horn bag^fra paa sainine Tavles 

 4de Figur og forfra paa den 14de Tavle Fig. 5. Alle disse Afbildninger 

 ere i naturlig Störreise. Af det voxne Djr gives det her i lo Ganges 

 Formindslielse. 



Forbeningen var endnu ikke begyndt i noget af Tungebenene 

 hos det 8" lange Foster, men hos det 6^' lange allerede rjkket saa vidt 

 frem, at Tungebeenslegemet kun skiltes fra de for störste Delen forbenede 

 Sidehorn ved en to Linier bred Brusk. Dens Fuldendelse sjnes ikke at 

 finde Sted for i den udvoxne Alder, thi selv paa meget store Individer 

 er almindeligviis de store Horn, skjöndt aldeles fast forenede med Tunge- 

 beenslegemet, endnu bruskede i deres Ender, og de yderste Ender af 

 de fordre Horn — eller den Deel af dem, som nærmest svarer til Griffel- 

 benene — holde sig bruskede hele Livet. Paa de torrede Stjkker ere 

 almindeligviis de bruskede Ender faldne af, hvilket strax kjendes paa 

 Tungebencts ligesom afskaarne Endeflader til hver Side. (See f. Ex. 

 An)ildningerne hos Cuvier, oss. foss. T. V, I Tab. XXV Fig. 13 og 14.) 



Særdeles vanskeligt er det at gjöre sig Rede for Grifleltunge- 

 benenes egentlige Tilheftningssted paa Craniet. Hos de smaa Fostre 

 trænger den tynde Bruskstræng (Tab. XI Fig. 2 y) dybt ind imellem 

 IVakkebenet og Fjeldbenel, uden at det let vil lykkes Nogen noie at 

 udfinde Stedet, hvor den i Dybden sidder fast. Paa ældre Fostre er 

 Grifieltungebenet ved et stærkt Baandypparat fæstet til Nakkebenets ydre Tap 

 (Tab. IX Fig. 4 q). Men naar den hele Baandmasse undersoges nöiere, 

 finder man, at selve den bruskede Ende af Griffeltungebenet ikke sidder 

 fast her, men trænger sig, ligesom paa de spæde Fostre, dybt ind 

 imellem INakkebenet og Fjeldbenet i en egen Fure af dette, bagentor 

 og jevnsides med den ydre Horegang (Tab. X Fig.2 w')? fæstende sig omsider 



